Pilegrimskonferansen i Trondheim
Jeg sitter igjen med en god følelse etter denne pilegrimskonferansen. Statsrådens tydelige utsagn om å respektere og ivareta pilegrimens behov for enkelhet og langsomhet lover godt for den videre utvikling i pilegrimsarbeidet
Rundt 190 mennesker var samlet i Øysteinsalen i Erkebispegården, da kultur- og kirkeminister Trond Giske hadde invitert til pilegrimskonferanse. Han startet med å fortelle om sine – og gruppens – opplevelser da de vandret langs Camino Frances, før han gikk over til å snakke om strategien for pilegrimssatsingen fremover.
Det gledet meg at han tydelig skilte mellom pilegrimer og turisme/kommersialisme; pilegrimen skal fortsatt få vandre i enkelhet og i eget tempo, ut fra egne ønsker om stillhet, refleksjon, tid til seg selv, - og selvfølgelig også fellesskap. Det viktigste er skikkelig merking av leden, og rimelige overnattingsmuligheter. Så får kulturtilbud og reiseliv komme etter hvert.
Biskop Solveig Fiske snakket om kirkens rolle i utviklingen av pilegrimsmotivet. I Hamar bispedømme blir pilegrimsleden aktivt brukt også av skoleklasser og konfirmanter. Disse vandringene er med og skaper identitet og fellesskapsfølelse. Å være pilegrim er å være inkludert, tilhøre et fellesskap, ikke tilbaketrekking. Hun nevnte våre tre kjente helgener, og det som knyttes til dem: St. Olav: kristendommens universelle syn – alt og alle har rett til liv, Sta. Sunniva: Jesu ord om at ingen ting er skjult uten at det skal bli kjent., og St. Hallvard: livet er hellig.
I arbeidet videre er det viktig med en økumenisk felleskirkelig satsning, og et tverrfaglig arbeid på tvers av kommuner og menighetsgrenser.
Ordfører Bengt Fasteraune fortalte levende om pilegrimsvirksomheten i Dovre kommune; som merkingen av leden, samarbeidet med Oppdal kommune, Dovredagene, - ledsaget av bilder som fikk flere enn meg til å minnes egne vandringer over Dovre!
Trondheims ordfører Rita Ottervik fortalte blant annet at de første pilegrimene i moderne tid kom på 1950-tallet; det var en gruppe svenske ungdommer. Senere har pilegrimssøkingen gradvis økt. Hun var enig i Giskes syn på at hovedleden, Oslo – Trondheim, må styrkes først, og mener at pilegrimsarbeidet må styres av jordnær realisme.
Skuespiller Per Chr. Ellefsen fortalte fra sin vandring i forbindelse med TV-programmet han deltok i, om Caminoen. Deltagerne var i høyeste grad også "bilegrimer", men mellom slagene benyttet han fritiden til å vandre alene. Underveis møtte han andre, men først og fremst seg selv, i sine sorger, sine drømmer, sine visjoner – også som skuespiller, og lærte å sette ting i perspektiv. Erfaringen med roen, stillheten, og innsikten i seg selv, gjorde at han ønsker å gå leden en gang til, alene.
Stig Grytting og Liv Aastad fortalte om sitt arbeid som pilegrimsverter, den første på en gammel, ærverdig storgård, den andre på en gammel husmannsplass. De snakket om betydningen av å kunne ta såpass mye i betaling at det er økonomi i å drive herberge, men at man også må ha tilbud til lavkostpilegrimen.
Likeså kom de inn på at vertskapsrollen var viktig, da noen opplever det ensomt å være pilegrim i Norge, av betydningen av å videreføre stedets overnattingshistorie, og at herberger nær kulturopplevelser er ønskelig.
Biskop Tor Singsaas mante frem Nidarosdomens magi og storslagenhet, da han leste fra Sigrid Undsets roman om Kristin Lavransdatter, og hennes opplevelser da hun nådde katedralen på sin pilegrimsferd. Singsaas møter mange mennesker i sitt arbeid, og fremholdt at det å ta imot et menneske, og lytte til dennes historie, gir mennesket verdigheten tilbake.
Schola Sanctae Sunnivae hadde kunstneriske innslag med gregoriansk sang, og kjøkkensjefen serverte kortreist mat i form av "plukkmat" (fingermat), til lunch.
Jeg sitter igjen med en god følelse etter denne pilegrimskonferansen. Statsrådens tydelige utsagn om å respektere og ivareta pilegrimens behov for enkelhet og langsomhet lover godt for den videre utvikling i pilegrimsarbeidet i Norge. Samtidig skal man også ivareta dem som ønsker litt mer "luksus" enn hva sovesalprinsippet utgjør. Men man må for all del huske at lønnsnivået nedover kontinentet er annerledes enn vårt. En treretters middag med vin til 8 euro er billig for oss, men ikke for den jevne spanjol og franskmann. Det er en selvfølge at herbergister skal ha uttelling for de økonomiske utlegg de har ved å bygge overnattingssteder, men prisnivået må være slik at utenlandske pilegrimer får råd til å vandre i vårt vakre langstrakte rike. Når det gjelder opprettelsen av nye pilegrimssentre/-kontorer håper jeg inderlig at man fra statlig side er i stand til å samarbeide med de som allerede er aktive innen pilegrimsarbeidet. Det finnes mye kompetanse og kunnskap på dette området, hos flere mennesker.