Fripps filmrevyer
Fripps filmrevyer
Sidor
Startsida
Topp 100
James Bond
Harry Potter
Decennier
Filmfestivalen
Criterion Collection
Årsbästalistor
TV-serier
Topp 10 TV-serier
Filmserier!
Filmspanarna
Henkes Best of
Westerns
Årsbästalistor
2015
2014
2013
2012
2011
2010
2009
2008
2007
2006
2005
2004
2003
2002
2001
2000
1999
1998
1997
1996
1995
1994
1993
1992
1991
1990
1989
1988
1987
1986
1985
1984
1983
1982
1981
1980
fredag 23 maj 2014
The Graduate (1967)
Mrs. Robinson, you're trying to seduce me.
Jag var mycket glad och förväntansfull när vi bestämde oss för att välja The graduate som en av de gemensamma filmerna för sextiotalet. Det skulle bli en omtitt för mig för jag hade redan sett den för länge sedan när jag var en liten grabb. Trodde jag i alla fall. Jag har nog sett inledningen men efter de första scenerna kände jag inte igen mig alls. Därför var det extra kul att denna film valdes. Nu har jag sett den helt och hållet.
We're going to have a conversation. Denna line som jag hört så många gånger...
Det var när min gamle kompis Per var på besök och det vankades filmvisning som jag föreslog denna film och Per var inte sen att ropa ja. Jag och Per som delade dubblett under de första tre åren under tilden på Uppsala Universitet såg nu denna film om Ben Braddock som just gått ur college. Det var passande på något sätt. Vi har minnena från studietiden gemensamt och även om det var länge sedan vi själva våndades inför vad som skulle hända efter studierna var det lätt att sätta sig in i Bens situation.
The graduate är en otroligt bra film. Nästan perfekt kan man tycka en bra bit in i filmen. Handlingen är mycket enkel, som så ofta i de allra bästa filmerna. Istället är det suveräna skådespelarinsatser, ett fantastiskt underhållande manus och en så otroligt tydlig och skön känsla i filmen som gör den till det guldkorn den är.
Handlingen är enkel som sagt. Ben blir förförd av Mrs Robinson, upptäcker sedan Mrs Robinsons dotter Elaine, blir kär i henne och får då problem eftersom han just bangat hennes mamma under flera veckor... romantik, humor och en klassisk coming of age-historia. Bens föräldrar är välvilliga men ack så fel ute hela tiden. Inledningsscenen då Bens examen ska firas är så bra. Föräldrarna vill honom väl lika mycket som att de vill visa upp honom som en trofé för sina vänner och bekanta. Ben vill bara försvinna in på sitt rum och vara i fred.
Lustigt skuggspel uppe i mitten
Nästa sekvens när Mrs. Robinson förför Ben är minst lika bra. Den absurd situationen är komisk och den dialogen är underbar, så bra att jag och Per flera gånger skrattade rakt ut och tittade på varandra med uppskattande förvåning i blicken.
Filmens andra halva är lite, lite svagare. Det är när Ben åker till Berkley för att leta reda på Elaine. Det är fortfarande bra, speciellt scenerna med Bens misstänksamme värd, men jag tycker tempot sackar lite. Men filmen tar bra fart i slutet och då får vi en rejäl pay off med spänning, humor och romantik en salig röra.
De allra sista sekunderna i bussen kände jag såklart igen, det är en scen som man har sett i andra sammanhang flera gånger om tror jag. Minspelet mellan Ben och Elaine är lite intressant. Hon ser så glad ut men han fallerar att besvara glädjen och hennes leende falnar litet. Hela scenen känns lite konstig. Det finns säkert långa analyser ute där på internet om hur denna scen kan/ska tolkas. Skriv gärna av er i kommentarsfältet om ni vet mer.
Simon och Garfunkel står för den ikoniska filmmusiken. Mina föräldrar hade den på LP och det är en av de första LP-skivorna som rörde vid mig.
Detta är en underbar film! Detta är typen av filmupplevelser som Decennier-projektet är till för! Jag blir glad och jag ger The graduate fyra dykardräkter av fem möjliga, med en bullet för framtida höjning.
Betyg: 4/5
Klarade mina Decennierbröder av mandomsprovet? Tog de examen och hur blev betygen? En femma och en fyra kanske? Kolla här: Movies-Noir och Jojjenito.
Upplagd av Henke kl. 06:00 16 kommentarer:
Skicka med e-postBlogThis!Dela på TwitterDela på FacebookDela på Pinterest
Etiketter: 1960s, Anne Bancroft, Betyg 4, Decennier, Dustin Hoffman, Film, Genre: RomCom, Katharine Ross, Mike Nichols
torsdag 22 maj 2014
The Ipcress File (1965)
Harry Palmer: You didn't come here to talk to me about button mushrooms and birds.
Idag har vi ännu en film som jag återbesökt, en omtitt inom Decennierprojektet. Jag har mycket vaga minnen från denna film. Jag kommer ihåg spiken, det är allt. Anledningen till att jag valde denna film var att jag tror, om nu inte mitt minne helt förråder mig, att detta var den första filmen för vuxna som jag fick se för mina föräldrar. Jag kommer ihåg ilningarna i kroppen när jag förstod att jag fick stanna uppe och titta på en agentfilm på tv. The var denna film, The Ipcress file.
Nu har jag sett om den och det var som att se den för första gången. Jag kom inte ihåg mycket förutom fragment från hjärntvättscenerna i slutet. Det första jag lägger märke till med denna film är att halva gänget som gjorde de älskade Bondfilmerna på sextiotalet ligger bakom filmatiseringen av denna välkända Len Deighton-thriller. Producent är Harry Slatzman (Bondproducenten), Peter Hunt har klippt filmen (han har klippt en massa tidiga Bond och regisserat OHMSS), Ken Adam står för Production design vilket bådar för sköna "villain lairs" (fast det fick vi faktiskt inte i denna), Art Direction står Peter Murton för på samma sätt som han gjorde för några Bond och till sist har John Barry komponerat en Bond-influerad filmmusik till denna film.
Hur står sig då denna film jämfört med Bond? Nåväl, Michael Caine i rollen som Harry Palmer är maskulin och lite bad-ass i filmen, även om dialogen i inledningen av filmen är styltig och tvingad, men han är ändå ingen Sean Connery. Denna film har en egen charm, men det är inte en Bondfilm på långa vägar. Istället har den lite mer spänning än vissa av de lite mer softare Bond och den har en skön stajl från the swinging sixties London.
Vad som är mest anmärkningsvärt från denna film blir inte spänningen utan kameraarbetet. Cinematografen Otto Heller har löpt amok under inspelningen. Var och varannan scen är filmad från ett golvperspektiv eller via lustiga vinklar som genom möbler, över axlar, genom springor eller genom glasrutor och till och med genom glasögon slängda på golvet. Antingen kan man se det som inspirerat och konstnärligt eller så tar det för mycket fokus från filmen och kan uppfattas som lite väl arty-farty. Tingeling.
Jag ger The Ipcress file tre förrädare av fem möjliga.
Betyg: 3/5
Upplagd av Henke kl. 14:17 4 kommentarer:
Skicka med e-postBlogThis!Dela på TwitterDela på FacebookDela på Pinterest
Etiketter: 1960s, Betyg 3, Decennier, Genre: Thriller, Gordon Jackson, Michael Caine, Sidney J. Furie
onsdag 21 maj 2014
Top 10 films of 2009 (version 2)
Nu ska jag skriva ett helt nytt typ av inlägg - en ny version av en årsbästalista! Tidigare har jag nöjt mig med att uppdatera årsbästalistor då jag funnit dem i behov av det. Men nu när flera bloggare ska posta listor på 2009 samtidigt vill ju jag också vara med! Dessutom har jag från och med senaste listan (1999) kommit på att ett bra sätt att göra dessa listor som inte är purfärska (dvs mer än ett år gamla!) är att ta fram en hög med kandidater och titta lite eller lite mer på varje film för att känna vibben och därefter skapa sin lista. Så gjorde jag inte för den första versionen av topplistan för 2009 och med min nya teknik kan jag kanske få en något uppdaterad lista... Låt oss se.
Den första versionen av topplista för 2009 finner du här.
Jag tog mig an en hög på 15-20 filmer. Dessa blev min uppdaterade topp 10. Mycket nöje.
10. Inglourious basterds (placering 6 på förra listan)
Quentin Tarantino har en egen grej. Stilistisk dialog, absurd svart humor, överdriven historia och en fantastisk inledningscen. Filmen halkar ner lite jämfört med förra listan då den inte har vuxit i mitt sinne sedan senast.
9. Zombieland (7)
Mycket underhållande med "Marty Hart", dvs Woody Harrelson i spetsen tillsammans med Jesse Eisenberg och Emma Stone. Underbar torr humor och jag gillar Jesses voice over och hans överlevnadsregler. Filmen har också slippat ner lite, men det är strongt att ligga på top 10 för en film från denna kategori.
8. A serious man (-)
Bröderna Coens underbara lilla pärla fick plats på listan efter att jag kollat på första kvarten av filmen. Superskön stämning, riktigt bra skådespelare och briljant kameraarbete.
7. Whatever works (-)
Woody Allens svarta komedi måste jag ha undervärderat förra gången. Den är ju superbra. Boris har en livsfilosofi som påminner om Rust Chole's. Jag kan bara hålla med dem båda.
6. Up in the air (5)
Jason Reitman är en otroligt bra regissör. Vad säger ni om hans tre första långfilmer; Thank you for smoking, Juno och Upm in the air? Awesome. George Clooney är lysande och Anna Kendrick bara säger till världen: "Här är jag. Se mig."
5. Harry Potter and the half-blood prince (-)
I mina filmserieprojekt får jag chansen att dissekera filmer lite noggrannare. Den sjätte Harry Potter-filmen är mycket bättre än vad jag tyckte efter första titten. Den placerade sig till och med på andra plats i min topplista över filmerna. Fantastisk film där Emma Watson skiner extra mycket. Också ny på listan.
4. Where the wild things are (4)
Spike Jonze, ännu en briljant regissör. Being John Malcovich, Adaptation, Where the wild things are samt Her. Awesomegreatnesswowigt. Jag älskar lekfullheten i denna film. Fantasin flödar och värmer mig.
3. The blind side (3)
Jag har köpt filmen på Blu-ray sedan jag senast rankade den, men jag tänkte ändå placera den lite längre ner på listan. Men när jag skulle ge den dess 15 minuters snabbtitt som jag givit alla filmer på denna lista kunde jag inte sluta titta. Igen. Jag såg om hela den långa filmen. Igen. För fjärde fången. Den är ju så djävla bra. Det blir dammigt i rummet gång efter annan... "Never had one before.", "A room of your own?", "A bed."
2. Moon (2)
Ligger fortfarande på andra plats. Den är magnifik och Sam Rockwell är en av mina favoriter bland manliga skådespelare på grund av denna film (och fler). Gillar när det kommer fram bra sci-fi filmer. De måste lyftas upp och fram.
1. (500) days of Summer (1)
Ettan ligger också kvar på sin plats. Såklart. Jag "röstar med hjärtat" här. Zooey Deschanel och Joseph Gordon-Levitt är underbara. Filmen påminner mig om High Fidelity och allt faller på plats just som i den filmen med humorn, romantiken, filmmusiken, skådespelarna.
Många kända regissörer. Nästan bara amerikanska filmer, mestadels komedi eller "American independent". Men det är ju dem jag gillar så...
Tre filmer ramlade ut från listan. Mumblecore-filmen Beeswax låg på tionde plats. Den är himla kul men kanske inte lika fyllig som de som ersatte den. Niondeplacerade dokumentären om komikern Bill Hicks är fortfarande en av de bästa dokumentärerna jag sett men jag tycker inte att dokumentärer platsar på årstopplistor som regel. Är dokumentärer ens "riktiga" filmer? Även åttan fick stryka på foten, An education. Filmen har sensationellt bra skådespelarinsatser men jag tycker att den är för kall helt enkelt. Den är bra men inte personlig och då inte heller en personlig favorit. Låt det bli en lärdom för filmens regissör Lone Scherfig.
En film som jag nästan tog med var den otroligt roliga livskriskomedin Women in trouble, jag försökte in i det sista att ge den en plats på listan. Men attans det gick inte. Kanske i version 3 av listan? Vem vet. Njet. Dessutom gillar jag Adam Sandler och Funny people. En av hans bästa filmer helt klart. Och en fet Jonah Hill.
Kommentera gärna min lista nu. Det är ni värda.
Vilka har jag då missat. Jo jag har fortfarande kvar att se Pixars Up och Todd Solondz Life during wartime. Har inte varit sugen än.
Största besvikelse 2009: Avatar
Schysste 3D och en häftigt ihopfantiserad värld. Men ack så patetiskt löjlig story. Jag hade hoppats på en film lik "Aliens" därav årets besvikelse.
Sämsta film 2009: The Twiligt saga: New moon
Smärtsamt dålig. Kristen Stewart är över all fattningsförmåga usel. Tydligen blir efterföljande filmer i serien något bättre, men trots att jag är en filmserie-buff är jag inte sugen.
Ok, hoppa nu över och kolla in var mina filmbolggarvänner har för favoritfilmer från filmåret 2009
Flmr-Steffo, Fiffis Filmtajm, Filmitch-Johan och The nerd bird-Cecilia
Upplagd av Henke kl. 06:00 23 kommentarer:
Skicka med e-postBlogThis!Dela på TwitterDela på FacebookDela på Pinterest
Etiketter: Lists
söndag 18 maj 2014
Bamse (1968)
Fru Berg: Ja det förklarar ju en hel del.
Jag såg slutet av den svenska filmen Bamse på tv för många år sedan och blev galet betuttad i Grynet Molvig. Så nu när Decennier anlände till sextiotalet var det ett mål att leta fram filmen och se hela. Dessutom kör ju Fiffi sina svenska söndagar och med en så inbjudande överlapp smusslade jag över en kopia till henne också så vi kunde samposta inlägg om denna film.
Bamse är ett ganska fint drama från '68 av Arne Mattsson. Filmen har en mycket intressant handling, en superhärlig Grynet och i övrigt lite taffliga skådespelare och hackig dialog. Minst sagt en intressant mix.
Den rike affärsmannen Christer Berg dör i en singelbilolycka. Efter sig lämnar han en vacker men mycket känslokall änka, en explosivt sörjande son Christer Jr samt en för den sörjande familjen okänd älskarinna, Barbro Persson spelad av Grynet.
Christer Jr.
Sonen får tag på den nallebjörn som hittats på olycksplatsen och efter lite kluriga efterforskningar finner han till slut nallebjörnens ägarinna i Barbro. Christer Jr börjar umgås med Barbro och snart förvandlas hans ilska till nyfikenhet och till slut åtrå. Äpplet faller inte så långt från päronträdet som han uttrycker det (en liten slakt på det traditionella ordspråket, tidstypiskt revolutionärt skämt?).
Filmen puttrar på under första hälften och är då lagom intressant. Grynets uppenbarelse är det enda som piggar upp. Speciellt hennes extremt, jag menar extremt korta sommarklänningar. Det var något speciellt med modet på sextiotalet! Troschock någon? Bildbevis var dock svårt att finna på det stora vida internet. Bilderna ni finner här är dels från en sajt som fokuserar på bilar av olika årsmodeller (!) dels från en annonsering av gamla svartvita pressfotografier från filmen när det begav sig...
På semester i Danmark
Filmen utvecklas dock något överraskande till något väldigt intressant under andra halvan. Christer Jr och Barbro börjar umgås och hon tar med honom på samma saker som hans far gjort med henne, som en fyradagars semester i Danmark och besök till den Bergska familjens villa utanför Stockholm. Barbro använder sin älskares son till att återuppleva minnen från sin med fadern. Här ändrar filmen karaktär och vi glider sömlöst mellan scener i nuet och Barbros minnen från förr. En scen kan börja med att Barbro omfamnar Christer Jr och kameran zoomar in på hennes ögon för att sedan zooma ut och då är det den äldre Christer hon omfamnar. Så håller det på hela tiden. Barbro med den äldre, med den yngre och tillbaka till den äldre. Allt medan hon minns och återupplever saker i en strid ström. Hon verkar inte allt för olycklig även om Christer Jr uppenbarligen är mer nugen på henne än vad hon är på honom. Jag kom att älska stilen och avslutningen på filmen är fascinerande på grund av detta.
Filmen slutar överraskande olyckligt, något som Fiffi kommenterade var givet "Vem hade väntat sig ett lyckligt slut?". Fiffi refererar då här till svensk film tror jag. Jag fann slutet ofantligt sorgligt i alla fall. Jag blev verkligen berörd.
Berusad yngling tilltalar fru Berg
Efter filmen hade jag och Fiffi en intressant konversation om trosor jämfört med mustascher. Jag kan i alla fall säga till mina manliga läsare, ni som har samma radar på som jag, att grynet Molvig är otroligt härlig i denna film! Jag blir nästan mållös. She's got it! Hon är het, snygg och varm och med intressant klädval som sagt...
Den unge killen som spelar Christer Jr, Björn Thambert, är extremt dålig och han har inte hjälp av manus direkt i vissa scener. Inte heller hjälp av regissören. I vissa scener skriker han som en stucken ut sina repliker med en plötslig och uppenbarligen spelad ilska. Även Ulla Jacobsson i rollen som änkan Vera Berg är lite kantig i vissa scener. Folke Sundquist i rollen som den äldre Christer är helt ok men filmen misslyckas med att visa varför han och Grynet var så förälskade i varandra, det fick vi som åskådare konstruera själva i våra huvuden.
Filmens komedi stod den lustige danske portiern och tillika droskföraren, spelad av samme skådespelare. Det blev nästan lite Mr Bean över det hele där... En korpulent och berusad studiekamrat till Christer Jr var mycket underhållande i en kort scen. Filmens kändisspaning var att Henning Sjöström spelade familjen Bergs advokat.
Japp, man kommer lång med en så brännhet huvudrollsinnehavare. Jag ger Bamse tre lyckomaskottar av fem möjliga.
Betyg: 3/5
Fiffi kör ju sitt stora svenskprojekt med svensk film varje söndag hela 2014. Imponerande! Idag har vi synkat upp oss och hon skriver också om Bamse. Det var faktiskt jag som tipsade henne om denna lilla film.
I dagens Decennier-inlägg tar Movies-Noir sig an ett moraliskt dilemma med noir-känsla. Precis som igår är det Kurosawa som står för regin...
Upplagd av Henke kl. 06:00 6 kommentarer:
Skicka med e-postBlogThis!Dela på TwitterDela på FacebookDela på Pinterest
Etiketter: 1960s, Arne Mattsson, Betyg 3, Decennier, Film, Genre: Drama, Grynet Molvig, Henning Sjöström, Type: Svensk
lördag 17 maj 2014
Persona (1966)
Jag hade besök av en gammal god vän och efter middagen blev det film, en sextiotals film  som kommer senare på bloggen. Efter avnjuten film hamnade vi en mycket intressant konversation om betygen och närmare bestämt relativa betyg kontra absoluta betyg. Japp, min gode vän är också teknisk fysiker och intresserad av matematiken i betygssystemet. Jag vidhåller att ambitionen är att ha absoluta betyg, men visst kan jag som operfekt människa låta mig påverkas av filmer jag sett. Här vill jag påminna er om min sneda betygsskala där den gamla skolans trea ligger över tvåan i min skala bara för att ge utrymme för att kunna differentiera mellan de bra filmerna. Samtidigt är det lurigt eftersom tycke och smak också rör på sig. St Elmo's fire som jag och Steffo pratade om häromveckan, den var bra då, men hur står den sig nu?
Nåväl, i min konversation med Per förtydligade jag att femmorna i mitt betygssystem är vikt åt de personliga favoriterna, de filmer som jag känner i magen är "Henke-filmer". Det ska ganska mycket till för att en film ska få femma efter första titten. Det är långt från unikt, men många filmer som får en stark fyra är kandidater att uppgraderas vid senare tillfälle efter de setts om. Men ibland kommer man över filmer som trots att de inte passar in i den gängse bilden över hur en femma ska va ändå slår sig in där.
Persona. Jag blev mycket fascinerad av filmen och ser den som ett mäterverk samtidigt som jag inte blev underhållen på ett sätt som jag ofta blir av de filmer jag ger ett högsta betyg. Om du inte sett Persona kommer kanske följande text inte ge så mycket och framför allt vara mycket spoilerrik. Läs vidare efter eget omdöme.
Jag såg Persona under perfekta förhållanden en söndagsmorgon. Jag hade vaknat med en dundrande huvudvärk och efter ett mycket irriterande telefonsamtal var jag på ett rasande risigt humör. Perfekt för den svenska svårmodens fader Bergman. Bibbi Andersson spelar sjuksköterskan Alma som tar hans om den kända skådespelerskan Elisabet Vogler, spelad av den mästerliga Liv Ullman. De två kvinnorna spenderar en sommar i en sommarstuga vid havet. Vågar man gissa att det är på Bergmans Gotland?
Elisabet har gått in i väggen eller något. Hennes symptom är att hon slutat prata. Hon nickar och skakar på huvudet så helt avstängd är hon inte. Alma pratar för dem båda då hon antagligen känner sig "tvingad" att prata, ni vet hur tryckande det kan bli när det är tyst mellan två personer. Alma pratar och pratar, vilket leder till mer och mer personliga utläggningar.
Alma berättar om sina svagheter i form av dåligt självförtroende och inre demoner (det är ju ändå en Bergman-film!). Hon anser sig inte räcka till som sjuksköterska, hon är osäker på sig själv som mor, hon brottas med tanken att hon inte älskar den man hon ska gifta sig med och hon berättar lustfyllt om ett gruppsex hon varit med om på stranden.
Mäktig film! Det verkar som att folk ser handlingen som ett mysterium. Jag surfade lite på internet efter titten. För mig är det helt självklart vad filmen går ut på. Visst, jag kanske har fel, men precis som i forskning inom teoretisk fysik är det så att ser man en enkel lösning på det man studerar då är det allt som oftast den sanna lösningen... Jag ser en enkel förklaring av filmens händelser och idé. Då är det antagligen så.
Det är klart att Alma är Elisabets persona. De är samma person och Alma är där för att synliggöra Elisabets inre monolog för oss åskådare. I slutet av filmen smälter Bergman till och med samman deras ansikten. En annan scen är tillsammans med en man och båda kvinnorna är med i bild men den spelas som att det är en scen mellan man och hustru, endast två personer.
Det är Alma som ifrågasätter sig själv, sitt liv, sina val och sina svagheter. En intressant scen är när Alma blir så arg att hon nästan häller en kastrull med kokande vatten över Elisabet. Hur långt i kampen mot de inre demonerna har du kommit om din inre persona nästan vill ta livet av dig? Tunga saker. Elisabet skriker till och visar med ett av de få orden att hennes gräns är nådd. Hon tar ställning på ett sätt där som verkar ganska sunt.
Båda skådespelerskorna är otroligt bra. Bibbi Andersson med all dialog (monolog) vilket måste vara mycket svårt. Hon känns aldrig falsk eller teatralisk för en sekund. Encroyable. Och sedan Liv Ullman som bara har sin kropp och ansiktsuttryck att tillgå. En ännu större bedrift skulle jag vilja påstå. Magnifique.
Nåväl, denna Bergman-film var en fröjd för hjärnan. Jag känner inte att jag älskar den med magen som jag ofta gör med mina "femmor", nu är det mer intellektet som stimulerats. Men detta är en älskvärd film, en prestation av stora mått.
Jag ger Persona fem livskriser av fem möjliga.
Betyg: 5/5
PS, Roger Ebert har skrivit om filmen och han har en mycket vacker beskrivning av den svenska sommarnatten: In a Swedish summer, night is a finger drawn by twilight between one day and the next, and soft pale light floods the room.
Imorgon kommer ännu en svensk film, i en sambloggning med Fiffi.
Christian har idag tagit sig an en annan legendarisk regissör.
Upplagd av Henke kl. 06:00 10 kommentarer:
Skicka med e-postBlogThis!Dela på TwitterDela på FacebookDela på Pinterest
Etiketter: 1960s, Betyg 5, Bibi Andersson, Decennier, Film, Genre: Drama, Gunnar Björnstrand, Ingmar Bergman, Liv Ullman, Margareta Krook, Type: Criterion Collection, Type: Svensk
fredag 16 maj 2014
Bande À Part (1964)
Jag tror inte att jag sett någon film som tillhör franska nya vågen tidigare. Jag har i vilket fall inte sett någon film av Jean-Luc Godard. Däremot har jag varit sugen på att se något från honom en längre tid. Så sugen att jag till och med har en dvd-box hemma i hyllan som jag plockat upp på någon filmbörs någon gång. När sedan Movies-Noir föreslog filmen som en gemensam film för Decennier tackade jag ja. Christian påminde då också att Quentin Tarantino döpt sitt filmbolag efter denna film. Med en Tarantino-anknytning var valet givet!
Vad är då franska nya vågen? Improviserade lågbudgetfilmer inspelade i vänners lägenheter med kompisar som skådespelare. Filmer inspelad i långa tagningar med enkel kamerapryttlar, långt från de stora filmbolagens artificiella studiomiljöer? Existentiella djupa filmer? Jag vet inte jag. Om beskrivningarna ovan stämmer blir man inte direkt sugen...
Bande à part passar i alla fall in på mycket av det jag skrev ovan. Filmad i svartvitt får vi följa de tre huvudkaraktärerna på till synes slumpmässiga utflykter i Paris förorter. Två ynglingar träffar en ung flicka på en engelskakurs och då de får reda på att hon bor hos en rik moster formar de en lömsk plan. Ynglingarna börjar ivrigt och i huller och buller uppvakta flickan för att kunna manipulera henne till att stjäla pengarna tillsammans med dem.
Ok, jag hade inte speciellt kul med denna film. Handlingen är banal. Jag har mycket svårt att se den existentiella ångesten i denna film. Killarna beter sig som om de vore 15 år, bland annat kunde jag inte släppa att de springer hela tiden, som om de vore barn. I verkligheten var skådespelarna 27 respektive 28 år när filmen spelades in så det blir lite tokigt. Flickan som spelas av Jean-Luc Godard's fru vid tiden, Anna Karina var 24 år och hon spelar en oskuldsfull tonåring. Ok, detta är kanske inte filmens största fel. Man kan leva med fel ålder på skådespelarna om karaktärerna är intressanta och skådespelarna är bra. Tyvärr framställs killarna som coola och eftersom jag inte går på det blir det mest fånigt.
Filmens "production value" gör inte någon som vill ha låga diton besviken i alla fall. Filmen har otroligt usel kvalité på ljud och bild. Framför allt ljudet är skräpigt och skramligt. Kan detta verkligen varit meningen?
Filmens stöt var inte spännande, budskapet i filmen barnsligt och skådespelarna var cirka 10 år för gamla.
Vad var bra då? Det finns en scen där de tre dansar på ett kafé som var fantastiskt härlig. Den scenen fick mig att sätta mig rakt upp i fåtöljen. Den kom som en blixt från en klar himmel eftersom Godard precis innan fånat sig med en tyst minut där allt (eländigt) ljud stängts av. Den scenen inte så lite pretto för övrigt.
Det var kul ändå att ha sett en film av Jean-Luc Godard även om inte denna föll mig på läppen.
Jag ger Bande à part två kortsiktiga planer av fem möjliga.
Betyg: 2/5
Fredag under decenniermånaderna betyder gemensam bloggning med Movies-Noir och Jojjenito. Vad tyckte de, var bandet isär eller ihop?
Upplagd av Henke kl. 06:00 10 kommentarer:
Skicka med e-postBlogThis!Dela på TwitterDela på FacebookDela på Pinterest
Etiketter: 1960s, Anna Karina, Betyg 2, Decennier, Film, Genre: Crime, Jean-Luc Godard, Type: Criterion Collection
Senare inlägg Äldre inlägg Startsida
Prenumerera på: Inlägg (Atom)
Follow by Email
Translate
Populära inlägg
Hidden Figures (2016)
Death on the Nile (1978)
The Driver (1978)
Popstar: Never Stop Never Stopping (2016)
Henkes Best of Depeche Mode
A Life In Music - 2001
Jesse Stone, Films 1-8 (2005-2012)
Castle - Season 8 (2015-2016)
Toni Erdmann (2016)
Nocturnal Animals (2016)
Summa sidvisningar
Min blogglista
Spel och Film
Recension: I.T. (2016)
7 timmar sedan
Absurd Cinema
Absurd Cinema tippar Oscarsgalan 2017
8 timmar sedan
Jojjenito - om film
Captain Fantastic (2016)
10 timmar sedan
Filmitch's Blogg
Bleed for this (2016 USA)
20 timmar sedan
Rörliga bilder och tryckta ord
Jane Eyre (1847)
21 timmar sedan
Fiffis filmtajm - Nästan lika bra som Rocky IV
INATT ÄR DET OSCARSGALA!
21 timmar sedan
Movies - Noir
Oscarsgalan 2017 - Mina favoriter
23 timmar sedan
The travel blogging will continue until morale improves
Friday February 24th
2 dagar sedan
Flmr - En sorts filmblogg
Lion (2016)
2 dagar sedan
Fredrik on Film
Video nostalgia
2 dagar sedan
filmfrommen
#99 Gimme Shelter
3 dagar sedan
film4fucksake
Mike and Dave Need Wedding Dates
6 dagar sedan
Buffypodden - En podcast Om Joss Whedon TV-serie Buffy
"Typ två kriterier"
6 dagar sedan
Har du inte sett den?
The LEGO Batman Movie
1 vecka sedan
Film & Media
Reklaminlägg, Video: UIP – The Great Wall
2 veckor sedan
The Nerd Bird
Bloggpaus pga Rachel-situation
2 månader sedan
We Could Watch Movies
Filmåret 1994 - min topp 10
1 år sedan
Plox
Topp 10: TV-serier 2014
2 år sedan
Senaste kommentarer
Senaste kommentarer alt
Film och blogglänkar
Danny the Street
Filmnight
Andreas och Erik ser på film
Frasses sidor
The Velvet Cafe
Serene Cinema
B+ Movie Blog
Tre filmer
Filmparadiset
Onyanserat
Do you like Phil Collins?
Moviezine.se
Moving landscapes
Royale with cheese
Svartare än noir
Voldo's Filmblogg
Blue Rose Case
Mode + Film
Nilmas Filmhylla
Bloggarkiv
▼  2017 (31)
▼  februari (14)
Hidden Figures (2016)
Death on the Nile (1978)
The Driver (1978)
Popstar: Never Stop Never Stopping (2016)
Midnight Special (2016)
Force 10 from Navarone (1978)
Halloween (1978)
Jack Reacher: Never Go Back (2016)
Moonlight (2016)
Hunt for the Wilderpeople (2016)
The Handmaiden (2016)
Magnus Uggla - Hallå! Popmusik, Kickar å Kläder
Everybody Wants Some!! (2016)
Top 10 films of 1979
►  januari (17)
►  2016 (195)
►  december (15)
►  november (21)
►  oktober (17)
►  september (13)
►  augusti (17)
►  juli (14)
►  juni (13)
►  maj (15)
►  april (12)
►  mars (17)
►  februari (19)
►  januari (22)
►  2015 (253)
►  december (19)
►  november (31)
►  oktober (17)
►  september (13)
►  augusti (19)
►  juli (15)
►  juni (15)
►  maj (29)
►  april (23)
►  mars (31)
►  februari (12)
►  januari (29)
►  2014 (278)
►  december (30)
►  november (21)
►  oktober (20)
►  september (35)
►  augusti (18)
►  juli (15)
►  juni (22)
►  maj (26)
►  april (21)
►  mars (23)
►  februari (24)
►  januari (23)
►  2013 (252)
►  december (21)
►  november (33)
►  oktober (25)
►  september (25)
►  augusti (17)
►  juli (15)
►  juni (39)
►  maj (17)
►  april (10)
►  mars (14)
►  februari (18)
►  januari (18)
►  2012 (228)
►  december (17)
►  november (20)
►  oktober (16)
►  september (16)
►  augusti (16)
►  juli (13)
►  juni (28)
►  maj (22)
►  april (18)
►  mars (29)
►  februari (18)
►  januari (15)
►  2011 (167)
►  december (12)
►  november (16)
►  oktober (9)
►  september (12)
►  augusti (15)
►  juli (22)
►  juni (20)
►  maj (13)
►  april (17)
►  mars (8)
►  februari (15)
►  januari (8)
►  2010 (146)
►  december (12)
►  november (33)
►  oktober (5)
►  september (1)
►  augusti (19)
►  juli (13)
►  juni (10)
►  maj (14)
►  april (39)
Etiketter
1920s (8)
1930s (14)
1940s (29)
1950s (25)
1960s (43)
1970s (53)
1980s (61)
1990s (76)
2000 (7)
2001 (10)
2002 (12)
2003 (15)
2004 (15)
2005 (11)
2006 (19)
2007 (24)
2008 (31)
2009 (51)
2010 (90)
2011 (77)
2012 (87)
2013 (95)
2014 (73)
2015 (79)
2016 (55)
Betyg 1 (58)
Betyg 2 (283)
Betyg 3 (376)
Betyg 4 (275)
Betyg 5 (65)
Blogathons (31)
Blu-ray (45)
Bästa låten just nu (6)
Filmspanarna (52)
Filmspanarna Tema (37)
Genre: Action (119)
Genre: Adventure (12)
Genre: Animation (36)
Genre: Comedy (143)
Genre: Comic Book Movies (34)
Genre: Crime (30)
Genre: Documentary (27)
Genre: Drama (237)
Genre: DramCom (64)
Genre: Fantasy (34)
Genre: Film Noir (11)
Genre: Horror (28)
Genre: Romance (12)
Genre: RomCom (31)
Genre: Sci Fi (69)
Genre: Thriller (85)
Genre: Western (40)
James Bond (41)
John Cusack (13)
Joss Whedon (23)
Lists (229)
Litteratur (17)
Live (27)
Movie of the month (12)
Music (103)
Sommarklubben (13)
TV-series (117)
Type: American Independent (127)
Type: Criterion Collection (57)
Type: Filmklubben (3)
Type: Stockholms Filmfestival (160)
Type: Svensk (38)
Gadgeten innehöll ett fel
Om mig
Här ska jag skriva om film och annat kulturellt. Jag är en allätare inom film. Influenser kommer numera från de årliga besöken på Stockholms Filmfestival samt från diverse filmbloggar, sociala medier och en och annan podcast.
Maila mig på: frippsfilmrevyer@gmail.com
Betygsskalan
Betyg 5/5 - Magnifik! Detta betyg ges bara till filmer som är bland mina personliga favoriter. Här samlas guldkornen.
Betyg 4/5 - Mycket bra! Fyran ges till de filmer som är mycket bra och som jag utan tvekan kan rekommendera.
Betyg 3/5 - Sevärd! En trea är ett bra betyg. Det är ofta filmer som jag kan rekommendera, men ibland med tvekan. Filmerna saknar något för att de ska få de höga betygen 4 eller 5. Det måste dock finnas något som jag gillar skarpt med filmen, som en skådespelare, något i handlingen etc.
Betyg 2/5 - Godkänd. En slaskhink för alla filmer mellan underkända till med tvekan godkända. De flesta "normala" Hollywood-filmerna passar in på betyg 2.
Betyg 1/5 - Usel! Betyget ges till alla dåliga, äckliga, meningslösa och hatade filmer...
Och betygen kan vid varje tidpunkt ändras, uppåt eller nedåt. :-)
Använder Blogger.