idrettsprestasjon, fysisk aktivitet og helse er i vinden som aldri før. HSF har det siste året målt fysisk form og fysisk aktivitetsnivå hos en rekke av fylkets innbyggere i det såkalte KAN-prosjektet. Min kollega Geir Kåre Resaland har disputert etter å ha vist at økt fysisk aktivitet blant skolebarn fører til bedre fysisk form og forebygger livsstilssykdommer. I TV, aviser og magasiner er helse og idrettsprestasjon virkelig i vinden.
Man kan ha mange meninger om hvor sunt det er med toppidrett, men sannsynligvis er det gunstig med daglig bevegelse i kombinasjon med et sunt kosthold.
dessverre er det slik at idrettsforskere, utdanningsinstitusjoner og media er med på å skape et forvirrende og komplisert bilde av hva man bør spise og hvordan man bør trene. De enkle forklaringene og enkle løsningene selger best og får mest oppmerksomhet. Blant idrettsfysiologer har det i nesten et århundre vært fokus på oksygenopptak og melkesyre som de viktigste begrensende faktorene for idrettsprestasjon. Disse faktorene har vært relativt enkle å forske på og teste. Og forskere, lærere, trenere og media fokuserer på disse to faktorene støtt og stadig.
de siste ukene har det vært oppslag i blant annet Dagens Næringsliv og Bergens Tidende om viktigheten av intervalltrening, maksimalt oksygenopptak og melkesyre. Mange tror at maksimalt oksygenopptak er den viktigste faktoren, både i helsesammenheng og for idrettsprestasjon. Og dersom man jobber hardere enn det maksimale oksygenopptaket, eller med høyere intensitet enn en viss terskel, så vil melkesyre ødelegge for prestasjonen. Ingen av delene er korrekt. De senere åra har forskning vist at melkesyre slett ikke er farlig eller begrensende for prestasjon, men har snarere en beskyttende effekt på muskulaturen.
Men når oksygenopptak ikke er viktig, og melkesyre "i beina" ikke spiller noen særlig rolle, hva skal man da legge vekt på?
Det er ikke bare én eller noen få enkeltfaktorer som er viktig for en idrettsprestasjon. Når vi er i aktivitet, er kroppen i en viss likevekt eller balanse. Dersom likevekten forstyrres for mye, vil vi kunne oppfatte dette som smerte. Feedback fra resten av kroppen til hjernen oppfattes som smertesignaler, og er viktig for at vi ikke skal overbelaste kroppen. Smerte under aktivitet er altså ikke det mange tror er melkesyre. Smerten vil føre til at de fleste vil sette ned intensiteten, eventuelt avslutte aktiviteten på et tidligere tidspunkt. Samtidig ser vi at godt trente personer ofte har en god evne til å presse seg videre til tross for smerte under fysisk aktivitet. Fysisk aktivitet er derfor gunstig, ikke bare for å styrke hjertet eller muskulatur, men også fordi man vil oppfatte smertesignaler på en høyere belastning enn om man ikke var fysisk aktiv i hverdagen.
Nyere forskning har vist at man normalt sett ikke greier å presse kroppen maksimalt tom eller over en grense for hva som er helseskadelig. Hjernen (mangel på motivasjon fordi man føler seg sliten) vil sette ned intensiteten før man når en kritisk grense, enten det er mangel på drivstoff, at vi har nådd en maksimal kapasitet, eller at det er ødeleggelser i muskulatur eller andre deler av kroppen.
da tror du kanskje at det er nok med mental trening for å bli bedre. Men nei, både godt trent hjerte og muskulatur er viktig for at færre smertesignal skal sendes til hjernen når intensiteten eller varigheten på arbeidet øker. Og istedenfor at kun hjertet og et maksimalt oksygenopptak er viktig, som mange har trodd, kan altså en rekke faktorer bidra til nedsatt (eventuelt økt) prestasjon. Felles for disse faktorene er at de i idrettssammenheng normalt sett ikke når et kritisk nivå. Isteden oppfatter hjernen at muskulatur blir uttrøttet, at karbohydratlagre blir mindre og at kroppstemperaturen kan bli for høy. Da settes aktiviteten ned, og vi når målet vårt før vi blir totalt utmattet. Dette fører også til at vi alltid har en reserve som vi ikke får brukt opp. Godt trente utøvere ser ut til å ha mer erfaring og evne til å utnytte mer av sitt potensial og har mindre reserve igjen etter målgang i konkurranser, i motsetning til mosjonister på lavere nivå.
studier viser at vi utfører en aktivitet med en bestemt strategi. For eksempel løper vi fortere allerede fra starten av når vi løper 100 meter kontra 10 km. Selvfølgelig sier du, men hvorfor er det slik dersom det er energitilførselen og ikke andre faktorer som avgjorde din prestasjon? Min egen forskning viser at vi sjelden klarer å arbeide med 100 prosent av vår kapasitet. På lengre distanser disponerer vi med kreftene slik at vi kommer fram til målet uten å bli totalt utmattet. Hvis vi tror vi blir utmattet, så avbryter vi, eller setter ned tempoet ytterligere underveis. På ekstremt korte distanser, til og med ved maksimale styrkeøvelser, så greier de fleste av oss ikke å presse kroppen til den kapasiteten musklene faktisk har.
kroppen er altså fantastisk sammensatt og fungerer meget godt under bevegelse. Og bevegelse er noe mennesket har gjort i millioner av år mens vi har utviklet oss genetisk. Derfor bør vi fortsette å være i bevegelse, men vi trenger ikke å måle oksygenopptaket for å finne vår kapasitet. Selv om oksygenopptaket øker for de fleste med utholdenhetstrening, er det ikke den med høyest oksygenopptak som presterer best i utholdenhetsidretter. Dersom du skal konkurrere eller måle din fysiske form, er det én test som er best, nemlig aktiviteten du konkurrerer i eller trener for. Dersom du ønsker å bli bedre til å løpe fort, ja, så løp en testdistanse over for eksempel 2-10 km. Du trenger altså ikke bruke penger på dyrt utstyr eller å teste deg i et laboratorium. Gå ikke i fella som noen forskere har satt opp om å trene kun på én måte for å øke hjertestørrelse eller maksimalt oksygenopptak.
Isteden er mitt råd: tren variert, vær i bevegelse og ha det moro.