Vi er nede! - Ålesund folkehøgskole
Reiseblogg , Skrevet av Knut Ståle Thomassen, 19. mar 2019
Vi er nede!
Nederst på jorda faktisk, omtrent det siste før bunnen av jordkloden. Her er vi, trygt framme, med de små utfordringene det fører med seg!
I skrivende stund er alle sendt enda et hakk ned, ned i grottene under Waitomo. Med The legendary Black Water Rafting company. Black, fordi det er mørkt der nede i grottene, der det renner elver som både kan flytes i, svømmes i og vasses i. Ål er det også der nede, og en og annen unaturlig stor kreps. Bra de har støvler på. Vi som har sett dyra før prøvde egentlig å unngå å snakke om det, noen overraskelser må jo ungdommen få!
Tradisjonen tro startet vi søndag morgen på skolen med å vekke noen, noe vi også er gode på i New Zealandklassen. På tomme veier klokka 07.30 rullet vi til Vigra, og SAS lagde billett hele veien til New Zealand. Noen prøvde å sperre utsikten til bagasjevekta mens de sjekket inn, spesielt de to høye, lyse. Det der med ting, utstyr, og klare seg med lite- det er et tema å fortsette å jobbe med. Hva trenger man egentlig? Hvor mange anledninger kan man bruke ETT plagg til? Hm..
En lang formiddagslur på Gardermoen gjorde godt før folk forsvant inn i filmverdenen ombord på flyet til Doha, Quatar. Den lille timen der var akkurat nok til turens første leteaksjon, og da den bortkomne mobilen dukket opp i ryggsekken der den skulle være, var det bare å late som ingenting for den stressede servicemannen som brukte lang tid på ting, selv om en reisevant nordmann pushet på for å få sving på leitinga.
Klamme og fine startet vi på 16 timers flytur, og klokka 6 på morgenen var vi klar for nye viderverdigheter på neste flyplass. New Zealand har en veldig streng lovgivning på biosikkerhet – her kan man få 2000 kr i bot hvis man glemmer å føre opp nistematen fra Norge på skjemaet. Hvis man er uheldig. Ikke alt som sto på internett om snus viste seg å være riktig heller. Noe som også blei dyrt. I år slapp vi unna bot for å vaske sko, for her skal det ikke inn en eneste uønsket bakterie fra fremmedejordsmonn eller planteriker. Grunnen er New Zealands naturhistorie, med 80 millioner år på nakken som isolert øy er plante- og dyrelivet unikt. Og stadig truet av uønskede arter og bakterier.
Jacob er våken, Glenn er våken, Ingrid skriver på insta at NZ er nydelig, men sovna veldig på minibussturen på dag 1, Stine er blid, Oliver fikk sett Ringenes Herre på flyet, og så plutselig ei rokke rett inn i øya på snorkling i går, Brian har kontroll på alle tingene sine, Helene har temmelig kontroll på alle elevene, Tanner guide er i godt slag, fylte 30 i år, lykkelig eier av sin første seilbåt og alltid klar for 1000 nye km bak rattet, Ida Marie beveger seg omtrent like fort som før etter galematiaskjøring på akebrett, og lå våken i natt og venta på at noen andre også måtte ut i wc huset så hun skulle slippe å gå aleine. Glenn si liste over bilspotting slår alle rekorder, og hver 60talls Ford fører til begeistrede utrop. To anonyme spør mer enn de andre hvor vi skal nå og hva skjer. Og sånn gikk de første to dagene.
Det er utrolig mye å lære av å reise i en tett familie som dette. På godt og vondt, men klart mest på godt. Å teste ut seg selv på andre mennesker, sjekke status på sine egenskaper, gaver og handikap, øve på ydmykhet, takknemlighet, men også å være klar og tydelig, ha omsorg for seg selv.
På ei stor lystavle langs hovedveien ut av Auckland, sto det «We're here for you Christchurch». For bare få dager siden opplevde New Zealand sitt Utøya, og kom på alle nyhetssider i verden. Terror rammet muslimske moskeer, og folket slår ring om de etterlate og hverandre. Utenriksdepartementet har ikke utstedt noen advarsel om å reise hit, og fra skolens side ser vi reisen vår som like trygg som før. Tragisk nok rammet terroren muslimer, og vi har ingen sterke kontaktpunkt med slike miljø på turen. Vi leser nyhetene og følger utviklingen, og kjenner oss trygge etter vurderingene som er gjort.
Snart kommer hele klassen opp fra dypet, vi skal se på artige bilder som guidene har tatt der nede på skjermene på veggen mens vi spiser varm suppe og toast bagel. Litt lunsj og hvile når vi akkurat før vi kjører ut til ei stillehavsstrand, der termisk varme i jorda gjør at det pipler fram 45 grader varmt vann fra sanden. Der ligger vi i ettermiddag. Ett hakk varmere enn gårsdagens vakre snorkletur ved Goat Island, der Trine fra Lørenskog blei den første som ønsket oss velkommen til dette landet. Faktisk eier av sitt eget snorklefirma, og entusiastisk formidler av viktigheten av det maritime reservatet vi kom til, der viktige lokale fiskearter er vernet.
Kul klasse! Flinke folk, som setter seg i minibussen klokka 7 på morgenen etter 26 timer i flysetet, og er i sjøen klokka 9! Dette er definitivt en reise for livet – og vi er bare på dag 2 av 22!