Lese- og prategruppen Snakker du lite norsk? i Frogn | Ut av hylla
← Leseombud – frivillige av høy kvalitet
Et leseombud forteller →
Ved å lære av hverandre blir vi bedre, derfor vil vi dele erfaringer fra bibliotek som har lykkes godt med Bok til alle-arbeidet sitt her på bloggen. Her kommer et innlegg til inspirasjon – tusen takk!
Ellen Grete Stranger ved Frogn bibliotek forteller om lese- og prategruppen Snakker du lite norsk?
Frogn bibliotek i Drøbak er godt i gang med sitt femte år med lese- og prategruppe for innvandrerkvinner/minoritetsspråklige. Gruppen møtes hver onsdag etter bibliotekets stengetid for å lese litt, men mest for å prate og praktisere norsk språk.
Gruppen er nesten selvgående. Vi starter hvert semester med et planleggingsmøte for leseombudene der vi blir enige om temaene for hele sesongen. Hvert leseombud melder seg på de datoene som passer. Av de ca 10 leseombudene kommer det mellom 4 og 7 hver gang. En av leseombudene har påtatt seg «sekretæroppgaven» med å passe på at det er nok norske hver gang, notere statistikk og ajourføre adresseliste over deltakerne.
Timen begynner med en presentasjon av deltakerne dersom det er noen nye. Deretter en meget kort presentasjon av dagens tema før gruppene sprer seg rundt i biblioteket for å prate en-til-en eller i mindre grupper ledet av et leseombud. Biblioteket finner fram bøker som passer til temaene, både fra Lettlest-hylle, barneavdeling og voksenavdelingen. Språkferdighetene spenner vidt. Her kommer de som ikke kan ett ord norsk til de som har mange års botid i Norge.
Vi setter frem kaffe/te og kjeks på et brett
Den grønne boksen er framme hver kveld. Her ligger navnelapper til leseombud og deltakere, skjema hvor man noterer hvor mange som kom og hva vi leste og et skjema med norsk grammatikk (Universitetsforlaget 2005, kan kjøpes her). Her er også reflekser til utdeling som er «tigget» fra NAF. Et fint tema for en kveld er trafikk og mørketid.
Det er mye latter og god stemning når damer møtes…
Men våren 2013 var deltakelsen fra de som ikke kunne så godt norsk nedadgående. Det møtte flere norske damer enn utenlandske. Leseombudene er veldig ivrige og trives svært godt, men nå kom det veldig få, og vi var nesten klare for å nedlegge gruppen. Da skjedde det noe! På vårens avslutningsfest, mottok hvert leseombud et hjemmelaget kort med et nydelig skrytebrev inni der det sto at Lesegruppen hadde «reddet» livet deres i en trist tid i sitt nye land:
«…Så møtet jeg Dere og følte meg så velkommende! Dere har vært interresert om meg, spurte om familien og familien min. Jeg hørte mange oppmuntrerende om min lite norsk. Jeg har vært så styrket etter vår første møte, at jeg bestemte meg å starte på nytt å lære norsk og kjøpte nye norskbøker de neste dagene… det har vært en stund bare for meg…jeg følte meg hjemme. Dere har vært litt som mødre til oss. Jeg er fult med takknemlighet når jeg tenker på dere»
Jeg vil takke deres for deres utrolig stort hjelp som jeg fikk hver onsdag kveld. Jeg synes at det er utrolig fint at dere møtes en gang per uke til å hjelpe kvinner fra utlandet som snakker bare litt norsk…først snakket vi engelsk sammen men ganske fort måtte jeg prøve å uttrykke meg på norsk.
Det var tobarnsmoren Tuulikki og aupairen Jessica som skrev disse pene ordene til oss og oppfordret oss veldig til å fortsette. Og det har vi gjort.
Noen av de minoritetsspråklige kvinnene har vært med oss i flere år, andre kommer innom bare noen få ganger. Leseombudene er en stabil gruppe kvinner der noen få er yrkesaktive, de fleste er pensjonister, noen har bodd i kommunen hele livet, mens andre er nyinnflyttede. Felles for alle er at de føler at de gjør en meningsfylt jobb til glede og nytte for seg selv og andre. Man treffer og blir kjent med nye mennesker og lærer masse om andre kulturer.
Hvis noen lurer på hvordan vi kom i gang?
Ett av våre leseombud tok initiativet da hun hadde opplevd at den hun leste for bokstavelig talt døde i armene hennes. Dette ønsket hun ikke å oppleve en gang til.
Biblioteket innkalte til møte med flyktningkonsulent og leder av frivilligesentralen for å høre om det kunne være behov for en lese- og prategruppe for kvinner med innvandrerbakgrunn. Alle var positive til tiltaket og ville informere om gruppen.
Vi fikk stort oppslag i lokalavisen med vinklingen; Kjenner du noen som snakker dårlig norsk?
Vi hang opp plakater på oppslagstavler i byen, på kjøpesentre, apotek, legekontorer og i forretninger. Sendte også plakat og informasjon til språkopplæringssentrene i kommunen og nabokommunene. Og vi snakket med venner og bekjente og brukere av biblioteket. Ville det komme noen?
Ja, det kom mange: 20 kvinner med svært ulik språkkunnskap fra svært mange forskjellige land. Men de ønsket å bli bedre i norsk språk. Det var overveldene stor respons for ett leseombud. Hvordan skulle hun takle dette? Første timen gikk med til å synge det norske alfabetet og notere navn og kontaktinformasjon.
Så begynte arbeidet med å skaffe flere frivillige norske kvinner. Akkurat da var det ingen som ville binde seg til faste dager. Så det ble ringerunde til hver time…
Neste semester fikk vi nok et oppslag i lokalavisen der vi ønsket oss flere norske kvinnelige leseombud. Og da fikk vi flere interesserte og ivrige damer. Og nå har vi en stabil gruppe på ca 10 norske damer.