Økende oljeinvesteringer var i mange år en motor i norsk økonomi.
Partilederdebatten i NRK torsdag viste hvordan norske politikere strever med å finne svar. En ting gikk likevel igjen: Staten må gjøre mer for næringslivet, enten gjennom skattelettelser eller støtte til nye prosjekter, helst slike som kan bidra til en grønnere økonomi.
Det som imidlertid manglet, var en diskusjon av grensene for hva staten vil ha råd til å gjøre. Staten kan nemlig etter hvert få større problemer enn næringslivet med å tilpasse seg nedturen i oljeprisene.
Les mer om oljeavhengigheten her:
NOEN TIMER før partilederdebatten la Det internasjonale pengefondet, IMF, frem sin vurdering av norsk økonomi og norsk økonomisk politikk.
Her fikk Norge skryt, ikke minst fordi vi har hatt et system for å begrense statens avhengighet av løpende oljeinntekter. Oljefondet og handlingsregelen har i sum bidratt til en gradvis og forholdsvis kontrollert økning i bruken av oljeinntekter over statsbudsjettet. Det ekspansive budsjettet for 2016 kan også forsvares.
Men så sier Pengefondet: Norge har nå antagelig nådd grensen for hva vi kan bruke av oljeinntektene hvert år.
Denne advarselen var redigert bort da finansminister Siv Jensen før TV-debatten sendte ut en pressemelding om IMFs tilrådinger.
Pressemeldingen innledes i stedet slik: IMF mener Norges makroøkonomiske rammeverk fungerer godt.
Noen ganger er verbets tider viktige. Det er riktig at IMF sier at rammeverket har vist seg effektivt. Men nå er det behov for endringer.
Dessverre får norske velgere ingen hjelp av finansministeren til å få med seg dette budskapet.
Slik presenterte finansminister Siv Jensen Revidert nasjonalbudsjett:
Konkret foreslår IMF at den årlige bruken oljepenger ikke bør utgjøre enn større andel av Oljefondet enn i år, 2,8 prosent. IMF mener at Oljefondet neppe vil få særlig større avkastning enn dette i det neste tiåret, og at Oljefondet vil trenges for å møte eldrebølgen.
I seg selv er en slik regel ingen revolusjon – den er jo avledet av hvor stor andel av Oljefondet Regjeringen bruker nå. Sprengkraften ligger i at et slikt tak på uttak fra Oljefondet vil gjøre det slutt på store, årlige tilførsler av friske oljepenger til statsbudsjettet når Oljefondet ikke lenger kan ventes å vokse noe særlig. De store økningene i oljepengebruken kan ikke videreføres.
Les mer om omslaget i oljeinntektene:
DETTE VIL BLI ET POLITISK DILEMMA for nesten alle partier.
Fremskrittspartiet og Høyre har så langt kunnet finansiere skattelettelsene med økte tilførsler av oljepenger. I fremtiden vil det bli mye tydeligere at utviklingen i skattenivået må bestemmes av utgiftsveksten – med mindre det aksepteres at Oljefondet reduseres i størrelse.
For Arbeiderpartiet, for ikke å snakke om SV, blir dilemmaet at selv om det ikke gis skattelettelser, blir velferdsstaten vanskeligere å finansiere i fremtiden. Innstramminger vil tvinge seg frem.
Disse problemstillingene fikk nesten ingen oppmerksomhet i partilederdebatten torsdag. Det er neppe tilfeldig. Her er det umulig å score enkle politiske poenger.
Næringslivet kan nok etter hvert skape nye arbeidsplasser hvis kostnadsnivået holdes under kontroll. Men for staten kan skatt fra nye næringer ikke veie opp for fallet i oljeskatter og lavere avkastning av Oljefondet.