Mycket har hänt sedan jag skrev sist. Vi åkte in till Danmark igen, tredje gången gillt. Vi pratade lite om missfallet, och om min fobi för gynekologiska undersökingar och vi hade en jätte bra barnmorska med oss. Själva inseminationen gick till på samma sätt som förra gången, och Alexandra var den som sköt in spermierna i livmodern.
7 dagar efter inseminationen, på julafton, satt vi på flygplanet påväg till Spanien. Plötsligt stack det till rejält i livmodern och det bara strålade av smärta ner i vaginan. Det tog bara ett par sekunder så var det över. Det kändes som ett djurstick/nål som bara sköts rakt in i livmoderväggen. Jag hoppade nästan ur stolen och utbrast "Aaaj, VAD var det?!". Ganska snabbt så förstod jag att det var ägget som fastnade i livmodern - jag kände befrukningen! Så häftigt!
7 dagar senare, på självaste nyårsafton, på hotellrummet i Teneriffa fick vi vårat efterlängtade pluss. Klart och tydligt. Jag hade då tagit ett test 3 dagar tidigare som visat negativt (dumma mig som inte kunde hålla mig!). När jag fick se det negativa resultatet kändes det nästan som att själen lämnade kroppen. Jag gömde testet för att inte göra Alex besviken, jag ville inte förstöra hennes resa också. Men hon berättade samma dag att hon kännt på sig att jag tagit testet och att resultatet var negativt, att hon kände min energi när jag gick och la mig igen den morgonen. Så hon hade letat upp testet och fått se det blanka resultatet. Det är så sjukt att vi brukar kunna känna av varandras innersta känslor! Jag försökte lugna henne med att det säkert var för tidigt för att testa och att det inte var kört än. Jag hade graviditetssymtom liknande förra månaden och vägrade tro på testet! "Jag kan inte känna såhär om det inte finns något där" sa jag till Alexandra upprepade gånger. "Jag kände ju ägget fästa!"
Brösten ömmade något fruktansvärt och efter bara 4 dagar i Spanien så hade mina bröst helt plötsligt, från den ena dagen till den andra, vuxit ur både bikini och bh! Jag kände kraftiga hugg och stick i både livmoder och äggledare. Jag hade dessutom fruktansvärd mensvärk som fick mig att vika mig dubbel, men det kom aldrig något blod. Dagen innan nyårsafton hittade Alexandra 20 euro på marken (!) och vi gick direkt till närmsta apotek och köpte ett nytt graviditetstest. Dagen efter smög jag upp tidigt på morgonen och tog testet, och till min stora förvåning dök två streck upp på testet! Smög in till Alexandra som fortfarande låg och sov, höll upp testet och viskade "gott nytt år!".
Idag vid 15-tiden slutade äntligen gubben att blinka, efter 6 dagars lång väntan Vi tog ett extra ägglossningstest för att vara på säkra sidan efter allt strul den senaste veckan. Stickorna har varit starka i en vecka nu (!) och härom dagen slutade gubben blinka och försvann helt. Då trodde vi att ägglossningen hade uteblivit pga missfallet. Vi båda var i chock när gubben dök upp på skärmen och inte blinkade. Skrek och hoppade runt. Kliniken stängde 5 min tidigare (typiskt!) så vi får kontakta dem imorgon bitti och få en tid under morgondagen. Sen väntas fyra timmars resa dit..
Det tar på psyket att skaffa barn! Fy vad vi har stressat, gråtit, skrikit och skrattat om vart annat. Längtar så tills dagen då vi fått plus på stickan och passerat 12 veckor..
Vi tog ett digitalt test på kvällen, 4 timmar efter att stickan visat starkt utslag. Gubben blinkande på för fullt och vi hoppade upp och ner av lycka. Dagen efter begav vi oss till danmark för att ta in på hotell över natten då vi räknade med att vi skulle få en fast smaily inom ett dygn. Men den kom aldrig och vi var då tvungna att boka in en ny natt på hotellet. Efter att smailyn hade blinkat på i 4 dagar började vi tappa hoppet, dessutom blev sträcken på stickorna allt svagare. Vi tvingades lämna Danmark några tusenlappar fattigare, testerna tog dessutom slut så vi fick köpa nya samma kväll. Vi började bli både arga och frustrerade då smailyn ska visas ca 2 dagar innan den fasta smailyn dyker upp. Dagarna gick och igår försvann smailyn helt. En tom cirkel stirrade tillbaka på oss O. Där dog hoppet helt och ilskan blev allt starkare. Skämtar livet med oss?! Vi försökte att släppa det och tänka framåt. Var beredda på att ringa kliniken och meddela att ägglossningen uteblivit denna månad. Vi började sikta in oss på ett nytt försök i januari. Men så fick jag en känsla imorse att jag ändå skulle ta ett test, för säkerhetsskull. Ett sista innan vi lägger ner för denna månad. Var så beredd på att få O på testet att hjärtat hoppade ur kroppen när smailyn dök upp på skärmen åter igen och började blinka för fullt.
Jag tog ut testet ur den digitala delen och stäcket var i samma styrka som för 5 dagar sedan, innan det sakta började avta. Hoppet kom tillbaka och nu sitter vi här. Redo att snart få se den fasta smailyn dyka upp. Hoppas, hoppas!