Det er dog Mackey, som filmen følger det meste af tiden. Mackey er i pengeproblemer og et forsøg på at formøble en lille sum penge til en meget stor sum penge på et spil heste, bringer ham blot yderligere i fedtefadet og som en kædereaktion sender hans problemer længere og længere ned gennem det lille bysamfund.
Pulsen kommer ikke meget højt i handlingen. Filmen er pessimistisk og nedslået, humoren er dødpandet og underspillet, men skuespillet er fantastisk. Det er af den afdøde Philip Seymour Hoffmans sidste film og han beviser endnu engang, hvor fantastisk en skuespiller han var og derfor tragisk hans dødsfald er. Richard Jenkins er også fremragende som den sleske klummeskriver, der i en alder af 60 stadig kun har fisse i hovedet.
Lego-koncernen prøver igen med en selvstændig spillefilm. Ninjago-udgaven har sine øjeblikke, men ender alligevel med at stille sig i en snæver krog, som den ikke helt formår at komme ud af...
Det er meget let at følge med i handling, plot og udvikling i denne Lego-film. Hvis man ikke kender til Ninjago-universet på forhånd, så er der lynhurtigt hjælp at hente. Vores hovedperson er Lloyd – skoledreng om dagen og ninja om natten. Hans værste fjende er Garmadon, den sortklædte skurk, som fra sin vulkanø beskuer Ninjago som sit næste mål. For at komplicere det ellers tydelige forhold mellem godt og ondt, så er der den lille hage (venligst lånt fra Star Wars tænker jeg) at Lloyd er søn af Garmadon. Det ved Lloyd, men det ved Garmadon ikke. Sammen med sit ninja-slæng kæmper Lloyd dagligt for Ninjagos fortsatte frihed, så det ikke havner i hænderne på den pure ondskab.
Naturligvis er Garmadon i gang med en skummel plan involverende Ninjago, og det kræver da også at ninjaerne trænes af gode gamle Mester Wu for at kunne modstå. Men da en ny og muligvis endnu mere skrækkelig fjende (Meowthra) dukker op, så ophæves Lloyd og Garmadons duel for en stund. Blod er muligvis tykkere end vand, eller er det blot et trick i forhold til at narre Lloyd i jagten på det ultimative våben gemt i familiens tempel?
Charmen ved Lego-filmene er naturligvis at der er gjort en hel del for at visualisere det ellers primitive univers. Ikke primitiv i den forstand at fantasien altid vil være det bærende element, men nærmere at de hullede fødder og dåsebajerposituriske hænder er så klassiske og ensformige. Lloyds mor siger det vel af alle bedst efter en episode, hvor hun troede at det var ude med hendes søn: Lad mig lige tjekke dine fødder og hænder – åhh, gudskelov… ingen tæer eller fingre! Visualiseringen foregår også i et rask tempo, hvor Ninjago-temaet med karateelementerne og de mange actiontræk velegner sig til at træde på gaspedalen. Det nærmest fyger med klodser overalt, mens vores helte og skurke finder en grimasse der kan passe samt en god stak oneliners og vitser.
Det er ikke selve historien eller handlingen som er noget unikum. Den minder om et sammenskrab af andre platforme og skabeloner, som dermed er uden originalitet. Men til gengæld er det så langt sjovere at se dette omsat til en verden som vi kender fra vores barndom, nemlig legetøjet som uden vores hjælp er levendegjort. Der er tilmed en god veksling mellem alvor og umiddelbare tossestreger.
Dog er formatet omkring Ninjago også meget lukket og stereotypt. Det begrænser selvsagt udfoldelsesmulighederne, og indsnævrer tingene i forhold til den langt mere innovative The Lego Movie. Univers-filmene med bl.a. Lego Batman Movie som frontløber kan dog sagtens fungere som selvstændigt værk, men der går lidt for meget Karate Kid i tingene her. Sorry, men originalen er altså langt den bedste.
Bonusmaterialet er særdeles omfattende og du finder her alt fra minifilm, musikvideo’er og en lille snas omkring Lego Ninjago tv-serien som er på vej. Samlet set får denne udgivelse tre stjerner.
Under pionertiden da de første bosættere indtog det vestlige USA, er en gruppe pelsjægere på ekspedition i den ukendte vildmark. Sporfinder og jæger Hugh Glass (Leonardo DiCaprio) bliver brutalt angrebet af en bjørn, og flået itu så hans liv hænger i en tynd tråd. Resten af gruppen indser at han er døden nær, og de må efterlade ham for selv at overleve. Tre frivillige, heriblandt Glass’ ærkefjende Fitzgerald (Tom Hardy) bliver tilbage for at sørge for en ordentlig begravelse. Men Fitzgerald forråder alle, og Glass bliver efterladt halvt levende begravet. I en intens dødskamp nægter Glass at dø, og kæmper sig mod alle odds tilbage til livet, med en indædt beslutning om hævn.