Kyoto – Archim
Archim
an architect in te making
Menu
Skip to content
Blogindlæg
Portfolio
Link til portfolio PDF
Skolearbejde
1. semester
2. semester
3. semester
4. semester
Foto
Eventyr
Rejser
Sjov
Om mig
Kyoto
Japan i ord og billeder-guld og gode stunder
Posted 16. maj 2014 by monicakb
Mandag d. 7. april: Denne dag var helliget sightseeing med vores personlige guide (læs: vores lærer) Peter. Han har været i Kyoto så mange gange, at han snart ikke behøver et kort! Dagen startede med en gåtur ned til den lokale station, hvor vi hoppede på et lille tog, der tog os hele vejen til den anden ende af byen. Her startede dagens program med noget, vi alle havde glædet os til: Inaritemplet og dets smukke røde porte. Det er fantastisk på billeder, og en meget særlig oplevelse at gå igennem dem med træernes filtrering af sollyset. Når man kom lidt for tæt på, opdagede man dog hurtigt, at de var meget plastikagtige. Man tænker også, at det må være noget meget smukt og helligt, der står skrevet på alle portene, men det er det ikke. Det kan være ting som: De sidder og prutter, vi kommer og sutter – Slamsugeren fra Møgeltønder! (Altså, i en japansk version) Men ja, det er simpelthen reklamer. Et firma kan betale en vis sum penge, og så bliver der sat en rød port op. Og pludselig blev det hele knapt så helligt….. Men altså, meget smukt, og klart et besøg værd!
Derefter gik vi op til nogle helt enormt store templer, Tofukuji, hvor vi skulle ind og se nogle fine zen-haver. Der var to haver, men det var kun den ene, vi skulle købe billet til – det var eftersigende den flotteste. Så min veninde og jeg købte billetter som de første i køen, og finder dernæst ud af, at vi var de første i køen, fordi de andre ikke var der. Vi havde købt billetter til den forkerte have! Men vi ville ikke spilde penge, så vi gik som de eneste ind og så denne have, mens resten af den Skandinaviske Delegation gik den modsatte vej
Læg venligst mærke til personen HELT nede i højre hjørne. Det giver en idé om, præcis hvor store templerne er!
En revet stengård, præcis som man forestiller sig det.
Broen over åen.
Den lille å.
Den smukke have.
Efter haven var der frokoststop. Vi spiste på et lille øko-sted, som serverede super mærkelig mad. Jeg fik f.eks. tacoris, som var en risblanding, der smagte af tacos. Men der var ikke nogen tacos?.. Og vi sad stadig på gulvet, som om det var et meget japansk sted. Meget mærkelig blanding, men især de andre var meget taknemmelige for, at maden ikke smagte af tang og tun. Dejligt med lidt afveksling Næste stop var (kan I gætte det??)… Et tempel! Da vi lige havde spist frokost, skulle vi selv finde derhen, og det gik også meget godt, til vi besluttede at tage en genvej gennem, hvad der mest af alt lignede, den grimme side af et socialt udsat boligkvarter. Fedt mand! Det var.. spændende… Men nu var vi ligesom gået derind, så vi kunne lige så godt fortsætte. Et stykke nede af vejen, mødte vi en gammel japansk kvinde. Vi tænkte, at vi lige så godt kunne prøve at spørge om vej, for vi blev nok næppe mere væk af den grund. Vi spurgte kvinden på meget let engelsk, og vi pegede og lavede fagter, så vi håbede hun ville forstå, hvor vi var på vej hen. Så svarer denne hyggelige kvinde os på det mest klare engelske, jeg længe har hørt:"Yes, I am going in te same direction. You can just follow me." Hvad er chancen for, at vi møder Japans ENESTE ældre kvinde, der taler engelsk, som havde hun talt det halvdelen af sit liv?! Og så i en skummel baggård! Selvom vi havde set mange flotte ting den dag, var hun klart den vildeste oplevelse! Nå, tilbage til templet – som vi fandt uden problemer. Det hedder Sanjusangen Do, og er nok mest kendt for sin samling af 1001 Buddhastatuer. Det var faktisk lidt af en overraskelse, for jeg havde (pinligt nok) ikke lige fået læst beskrivelsen af stedet, så da jeg gik ind for at se det store (tomme, troede jeg) tempel, stod der 1001 gyldne Buddhastatuer i fuld menneskestørrelse og kiggede ned på mig. Wauw! En vild oplevelse, og meget ærefrygtindgydende på en måde. Man følte sig pludselig meget lille. Efter den overraskende oplevelse, gik vi videre for at se…. IKKE et tempel! Vi skulle faktisk se en rigtig bolig, dog ikke beboet mere. Så et udstillingshjem, om man vil. Det hedder Kawai Kanjiro, og er kendt som Keramikerens Hus, fordi der har boet en keramiker. Vi var alle meget spændte, for vi havde fået så meget godt at vide om huset, og det skulle virkelig kunne bringe os noget inspiration til boligopgaven. Det viste sig så, at dette fine sted havde lukket. Om mandagen. Kun om mandagen. Det var der ikke lige nogen, der havde undersøgt, så vi måtte bare gå videre. Vi fik 'fri' og endte med at tulle lidt rundt i Geishaernes kvarter, inden vi søgte ind mod byen og dens mange fristende shoppinggader.
Geishakvarteret.
To fine Geishaer.
Praktisk og smukt!
Japansk arkitektur på vejen.
Dette er heller ikke et sjældent syn.
Er det smukt eller grimt?…
Vi havde egentlig besluttet bare lige at kigge os omkring, men tiden gik og vi hyggede os gevaldigt, så vi endte med at have mega travlt, da vi skulle fejre en fødselsdag om aftenen. Fra vi kom tilbage til hotellet med alle vores poser og til vi igen stod nede i lobbyen med frisk makeup og pænere tøj, gik der vel omtrentlig 7 minutter. Vi kom endda før nogle af de piger, der allerede var oppe på værelset! Succes Vi tog taxaer til et diskotek der hed: Club World. Nogen havde bildt drengene ind, at det skulle være det største og vildeste diskotek i hele Asien!! Men. Det tror jeg trods alt ikke, det var. Det var fint, bevares, men det var altså ikke større end Crazy Daisy i Næstved. Til gengæld var der Korean Night, så der var Gangnam Style for alle pengene. Vi endte også med at okkupere hele VIP-området, fordi drengene blev ved med at købe champagne. Det var skønt! Men godt jeg ikke skulle se kreditkortregningen dagen efter Der var også noget andet og ret fantastisk på dette diskotek. I et lille tilstødende lokale, stod en festlig mand og satte hår på alle, der gad. Og det gad vi, naturligvis. Så efter en halv times venten, blev det endelig min tur til at få lavet krøller. Fantastisk! Og der gik præcis 3 minutter fra jeg havde forladt stolen med det lækreste festhår, til diskoteket lukkede og vi tog hjem. Fed timing…. Men en dejlig festlig aften Der er desværre ikke nogen billeder fra byturen. Men så kan I få to billeder af de japanske toiletfaciliteter!
Jep, det er en nødknap (!!)
Sådan ser der typisk ud til højre for kummen. Et rent cirkus! Det er da klart, man kan få brug for en nødknap!
De forskellige skyllemuligheder. Der er både en herreskyl, en dameskyl – og en virkelig voldsom all-round skyl
Tirsdag d. 8. april: Vi stod tidligt op – trods tømmermænd – og fik dem brændt af i det varme vand i fællesbadet i kælderen. Vi startede med at gå ned til Imperial Household Agency, hvor vi skulle høre, om vi var så heldige, at der var billetter at få til kejserens palads. Men nej, der var udsolgt alle de dage, vi var i Kyoto Så vi måtte finde på noget andet.
Så vi fulgte med lærerne til Daituku-Ji. En lille bydel, om man så må sige, fyldt med… Templer! Vi havde tre af dem på vores must-see-liste (Daisen-In, Ryogen-In og Koto-In), men vi besluttede os for kun at se de to, da der var dårlige tilbagemeldinger fra den tredje. Det sidste af templerne, var uden tvivl det smukkeste, og det, jeg vil fortælle jer om. Det var ret stort og tydeligt ældre end de andre. Det virkede næsten som om, der havde boet nogen der, så hjemligt føltes det. Det mest spektakulære ved stedet var dog indgangen. En lang gange gennem en store have fyldt med bambustræer. Et helt utroligt smukt sted!
Fra gaden
Det første man møder
Læg mærke til det utroligt smukke gelænder – holdt i bambus ligesom stedet
Det storslåede indgang til templet.
Meget smuk natur – jorden er dækket af den fineste, bløde mos
Templet
Efter at have siddet ved det sidste tempel og nydt stemningen i noget tid, løsrev vi os fra gruppen og gik mod Guldtemplet! Det var alt for turistet til at have fået en plads på vores kort over "Steder at se med Arkitektskolen", men meget kendt og tilsyneladende smukt, så vi ville se det. På vejen derud købte vi nogle sindssygt dyre pizzaer, men det var lige hvad de salthungrende, trætte og tømmermændsplagede danskere havde brug for. 100 kr for en pizza på str. med en lille tallerken! Men så kunne man også selv vælge sin skorpe Vi ville prøve at finde an park, hvor vi kunne spise vores lækre, varme pizzaer, men jo nærmere vi kom det gyldne tempel, jo mindre park var der at se nogen steder. Så vi satte os på et stengårde ind til tempelparken, men DET måtte vi ikke! En mand med utroligt lange tænder kom farende og viftede med hænderne:"No no no. No. No no." Vi prøvede at fortælle ham at vi bare lige ville sidde der og spise vores mad for en kort stund – om ikke det var ok? "No no no. No. No no." Ok. Vi forstod en hentydning og endte med at spise vores pizzaer på hjørnet af en forladt p-plads (hvor der ikke var nogen plads nr. 4! Meget irriterende…)
Synet der møder én, når man først kommer ind!
Der er altså bare smukt i Japan…
Spot et guldtempel!
De dejlige piger jeg brugte mest tid sammen med
Men hvor var der smukt inde ved guldtemplet (som vist nok hedder Kinkaku-Ji). Man kommer ind i en park sammen med en masse andre turister, som er ankommet i bus efter bus. Efter bus. Men man kommer om hjørnet, og så er man der. På den anden side af søen ligger det her helt utroligt smukke tempel, der er belagt med bladguld. Det glimter i solen og i blitzskærret fra 1001 kameraflashes. Men det er ligemeget, for der er plads til os alle, og der er smukt. På turen rundt i parken får man forskellige udsigter til templet, og hver gang er det en overraskelse. Jeg fik en mærkelig softice, som var lidt ekstra blød og smagte lidt ekstra af vanilje på den forkerte måde. Men det var ok. De to andre smagsvarianter var nemlig grøn te og bønner (!) AD! Efter den dejlige oplevelse, tog vi bussen ind til shoppingkvarteret og slendrede hjem i solen. Om aftenen var vi MEGET trætte, så vi spiste på vores rismåtter og gik tidligt i seng Onsdag d. 9. april: Denne dag tog vi os den frihed at sove lidt længe og derefter tage et dejligt langt bad. Vi skulle trods alt videre om aftenen, så det var med ikke at forlade hotellet for tidligt, så der var alt for meget tid at bruge. Vi startede nede i byen ved alle shoppinggaderne. Tro det eller ej, men vi var faktisk lidt trætte af det. Der var overraskende få butikker, specielt hvis man tænker på, at Kyoto efter sigende er Japans næststørste by. Men vi kiggede lidt alligevel og fik da også købt lidt småting.
Tidsfordriv i byen
Derefter tog vi tilbage til Keramikerens Hus, og denne gang var der åbent! Det var også her, vi fandt alle dem, vi kendte. ALLE. Så efter besøget, hvor vi fik set et indre atrium og nogle rigtig fine ruminddelinger, gik vi ud og fandt noget let at spise. Det blev convenience-store-mad, som vi tog med ned til floden, hvor vi fandt en græsplet, som vi slog os ned på. De andre fik en lur mens jeg læste. Det var fantastisk dejligt at slappe af i solen, men de var helt tydeligt ikke noget japanerne normalt gør. Vi var igen et tilløbsstykke. Denne gang dog uden nogen fotografer
Vi kender dem ALLE
Det ret flotte dobbelthøje rum i husets hjerte.
De fine japanske bygninger.
Jeg ved virkelig ikke, hvad han lavede! Flyttede rundt på sten, for så at flytte nogle andre tilbage….. Suk, men der er ingen arbejdsløse!
Det her er bare én gang i legetøjsafdelingen. Det. Var. Fantastisk!
Efter vores pitstop gik vi langs vandet mod stationen. På vejen gik vi ind i et KÆMPE shoppingcenter. Her blev jeg ikke skuffet – der var masser af elektronik at se på! Flere etager! Da vi havde god tid, skulle vi da lige prøve deres massagestole. Og wauw, det er godt! Ikke sådan noget fimset tjit-tjat som det, vi kender fra de danske frisørstole (hvis man er heldig). Nej nej. Det her var rigtig massage. Personligt tror jeg, de er så store, fordi der skal være plads til et par japanere indeni. Det føltes virkelig som om, der var nogen, der masserede dig. Den kunne endda tage fat i skuldrene! Dog fandt jeg et problem ved dem. Deres størrelser var umiddelbart ikke 'Monica-venlige', så jeg måtte ligesom vælge, om jeg ville have massage på ben eller øvre ryg Men stadig, jeg kunne godt lige have sådan en til at stå derhjemme! Efter besøget fandt vi de andre på stationen og tog mod Kanazawa.
Kan I huske, at japanerne var gode til at stå i kø? Man kommer ikke med toget, hvis man ikke stiller sig op
Posted in: Blogindlæg, Foto, Rejser | Tagged: Japan, Kyoto, studietur | Leave a comment
Søg efter:
Gå ikke glip af noget!
Registrér dig nu og få en e-mail hver gang, der er nyt på bloggen.
Leave Blank: Do Not Change:
Your email:
Nylige indlæg
En byggeplads og en (næsten) tom bygning
17. februar 2015
Bacheloropgaven = bestået!
28. januar 2015
Bacheloropgaven er…. afleveret!
20. januar 2015
Kommende emner og idéer
- Lyslaboratoriet
- Laserskæring
- Blev boligopgaven nogensinde færdig?!
- Scribblenauts
- Anmeldelse af Wacom Intous
- Den gode isometriske tegning
- Malerier af mig
- Et sommerprojekt
- Hvad mon alle de skitser bliver til?
Nye kommentarer
monicakb til En byggeplads og en (næsten) tom bygning
Sabrina til En byggeplads og en (næsten) tom bygning
Trine til Gæsteindlæg af Simon Jørgensen: Bygningsdesigneren overfor arkitekten
monicakb til Gæsteindlæg af Simon Jørgensen: Bygningsdesigneren overfor arkitekten
Trine til Gæsteindlæg af Simon Jørgensen: Bygningsdesigneren overfor arkitekten
Portfolio Tags
adobe akvarel arkitektur barndommens magi beton Cascais fleksibilitet foto Frankrig grafisk produktion gruppeopgave Hven illustrator indesign Klima komplekst kunst og videnskab kursus natur pdf photoshop plakat portfolio portugal rejse rum samarbejde semesteropgave shelter SketchUp studietur søjle tegneopgave tårne verden vilkår workshop
Blog tags
abstrakt analyse Arkitektur bachelor bebyggelsesplan Bethlehemskirken billedserie boligopgave bygningsdesign canon eksamener eventyr ferie Foto fremlæggelse gæsteindlæg Hiroshima ingeniør James Turrell Japan kirsebærtræer kort kunst kursus Kyoto København logo mahsdude portugal print projekter Rejser rhino roadtrip samarbejde selfie storby streaming stress studietur Tadao Ando Tokyo USA vandland Østamager
Meta
Log ind
RSS af indlæg
Kommentar-RSS
WordPress.org
© Copyright 2014 - Archim.dk