Vi erkjenner at vi kunne gjort mer for å tydeliggjøre forskjellen på politikkens og kirkens rolle.
FOTO: Skjermdump NRK KrF mistet over 100 medlemmer etter at familiepolitisk talsmann, Geir Jørgen Bekkevold, viet partiets kommunikasjonssjef med hennes kvinnelige samboer. Her svarer KrF-leder Knut Hareide i Politisk kvarter.
pastor, Filadelfiakirken Oslo
pastor i Filadelfiakirken Oslo.
pastor i Salt Bergenskirken
27. aug. 2018 21:00 28. aug. 2018 10:31
Det pågår en strid i KrF som er vond å se på. Som pastorer er vi partipolitisk uavhengige, men som kristne ledere føler vi et ansvar for å forsøke å rydde i en forvirring som nå rammer KrF tungt.
Hvordan skal vi forstå sammenhengen mellom politikk og teologi?
Øverst, f.v.: Andreas Hegertun, pastor Filadelfiakirken Oslo. Egil Svartdahl, pastor i Filadelfiakirken Oslo. Øystein Gjerme, pastor i Salt Bergenskirken. Nederst, f.v.: Øyvind Haraldseid, generalsekretær i Misjonskirken Norge. Erik Andreassen, pastor i Oslo Misjonskirke Betlehem.
På en del områder kan man forstå det på denne måten:
Politikken befatter seg med rammene for samfunnet, mens kristen teologi, blant mye annet, fokuserer på hvilke idealer etterfølgere av Jesus bør strekke seg etter.
Sleivete sagt kan vi si at politikken definerer hvor dypt du kan synke før du kommer i fengsel. Kirken befatter seg med hvordan vi kan forsøke best å leve ut det livet Gud har skapt oss til.
Kirkens sirkel
For enkelhets skyld kan vi illustrere dette som to sirkler utenpå hverandre.
Den store sirkelen er politikkens sirkel. I spørsmål om rett og galt er det som er innenfor den det samfunnet definerer lovlig eller tillatt, det som er utenfor er kriminelt.
Den mindre sirkelen er kirkens sirkel. Det som er innenfor den er de kristne idealene, det som er utenfor er det vi i teologien kaller synd. For eksempel vil kirker lære at å være utro mot sin ektefelle er utenfor idealene, altså synd, men ingen vil vel si at det skal være kriminelt på samfunnsnivå. Utroskap vil altså da ligge mellom disse sirklene, utenfor kirkens idealer, men innenfor hva politikken og samfunnet tillater.
Poenget er at disse sirklene ikke må sammenblandes.
Kristelig Folkepartis dype, politiske spagat
Politikkens sirkel
På Politisk kvarter 23. august var det første spørsmålet KrF-leder Knut Arild Hareide fikk følgende: «Synes du at to mennesker av samme kjønn burde få gifte seg i kirken?» Heldigvis avviste politikeren Hareide å svare på dette. Vi sier heldigvis, for det var et klart teologisk spørsmål, som politikere ikke har noe med.
Det som derimot er problematisk er at sannsynligvis ingen andre partier på Stortinget ville vært like ryddige i møte med et sånt spørsmål.
Det er enklere om man er prest eller politiker, ikke begge deler samtidig, skriver innleggsforfatterne.
Politikere bør og skal ikke blande seg inn i kirkens teologi – heller ikke ekteskapsritualer. Punktum. Tvert imot bør politikere kjempe imot enhver innsnevring av religionsfriheten.
Politikkens sirkel er å skape et samfunn som rommer ytringer, tro og praksiser som man tillater, men det er overhodet ikke noe krav at politikerne skal like eller være enige i alt. Når politikerne da blander seg inn i teologiske spørsmål, begynner vi å ligne på den siden ved Iran som også Per Sandberg (Frp) tar avstand fra.
Trosfriheten på tidsåndens alter
På den andre siden må vi erkjenne at kristne ofte gjør samme feil fra motsatt hold. Altså at vi, ut ifra vår teologiske overbevisning, ønsker å styre samfunnet i tråd med våre spesifikke kristne idealer. Det er selvsagt oftest både fint og rett, fordi kristen tro inneholder allmenne goder som nestekjærlighet, menneskeverd og omsorg for alt det skapte. Men det kan også bli feil, noe vi har sett gjentatte eksempler på.
Kirken har feilet når man ikke har skilt mellom hva kirken løfter som sine idealer, og hva som skal reguleres gjennom statens lover og regler. Selvsagt er også kirken underlagt norsk lov, og vi erkjenner at det kan oppstå spenninger der. Men trosfriheten må ikke ofres på tidsåndens alter.
«Bygdehomo»: – Du måtte regne med å få deg en på trynet Høylytte stemmer protesterer og dømmer ham til evig fortapelse. Likevel reiser Bjørn Tore tilbake til hjembygda for å heise regnbueflagget for aller første gang.
Når det gjelder det konkrete spørsmålet som herjer KrF for tiden, står vi for et klassisk syn på ekteskapet. Vi vier mann og kvinne.
Vi respekterer selvsagt at mange tenker annerledes enn oss, men tror det er vitalt for trosfriheten i Norge at kirkers rett til å følge sin samvittighet i spørsmål som dette overholdes. Det er lett å få inntrykk av at Hareide og KrF er de eneste som reelt gjør denne grensedragningen mellom politiske og teologiske spørsmål. Det er i så fall bekymringsfullt.
Så er altså utfordringen til kristne at vi må ha to tanker i hodet samtidig. Selv om kirkens sirkel slik vi ser det definerer ekteskap som mann og kvinne, så forstår vi at samfunnet har andre og videre rammer for hvilke samliv staten legger til rette for, slik det for eksempel var gjennom partnerskapsloven.
Vi ser nå to veldig ulike stemmer uttale seg om KrF. Noen sier: «Hallo, vi lever i 2018, og alle former for kjærlighet må være like gode.» Altså må KrF si at homofile skal få gifte seg i kirken. Andre sier: «Bibelen åpner ikke opp for ekteskap mellom to av samme kjønn, altså må politikerne heller ikke gjøre det.»
Begge disse representerer etter vårt syn en manglende forståelse for hva som er politikkens og teologiens rolle.
Ja, vi lever i 2018, vi lever i et fritt pluralistisk samfunn, nettopp derfor må vi kjempe for at ulike trossamfunn får sin frihet til å etterleve sin egen teologi, også om majoriteten skulle være uenig i den. Faktisk særlig i de tilfellene. Samtidig, ja, vi lever i 2018 i et fritt og pluralistisk samfunn, nettopp derfor må kristne forstå at vi ikke kan bruke lovverket for å «tvinge» mennesker til å leve etter det vi mener er de beste idealene.
Leder i kristen tankesmie mener KrF mangler retning
Prest eller politiker?
Så må vi til slutt si at striden rundt familiepolitisk talsmann Geir Jørgen Bekkevolds vielse av det homofile paret med all tydelighet viser at det kommunikasjonsmessig nærmest er umulig å skulle representere både den politiske og teologiske sirkelen i én og samme person. Spesielt om man går inn og ut av de ulike sirklene fra en dag til en annen.
Vi tror det i utgangspunktet er enklere om man er prest eller politiker, ikke begge deler samtidig.
KrF er viktig for Norge, og som kristne ledere erkjenner vi at vi kunne gjort mer for å tydeliggjøre forskjellen på politikkens og kirkens rolle. I fremtiden håper vi at vi slipper politikere som forsøker å styre kirkens teologi med politisk makt. Og så skal vi til gjengjeld ikke kreve at samfunnets rammer tilsvarer kirkens idealer på alle områder, selv om kirken alltid vil utfordre og forhåpentligvis forbedre politikken.
For et fritt samfunn lar sine innbyggere tilbe slik de vil og en sann kirke svarer ikke til politikerne, men til Gud, i kjærlighet til sine medmennesker.