Fotografane i Møre og Romsdal
Statusrapport: Fotografane i Møre og Romsdal, Rauma kommune
Fotograf Einar J. Sødahl
Opplysningar etter samtale i forretningen på Åndalsnes 18.09.1996, supplert med kommentarer fra fotografdøtrene Kari og Torill samme tid og sted.
Fotografene Sødahl har markert seg i den norske fotohistorien. 12-14 fotografer fra samme slekt har vært og er fotografer. De har satt så sterke kulturhistoriske spor etter seg at de fortjener egentlig en egen fotografsoge!
Slekta kommer fra Hemne i Orkanger kommune i Sør-Trøndelag der fotograf Niels Sødahl (1851-1889) drev håndverket sitt. Broren, Lars Sødahl (1857-1921), flyttet til Veblungsnes og startet eget fotograffirma. Brorsønnen Halvor, Einar J. Sødahl sin far, overtok forretningen i Veblungsnes ca. 1922. Henrik Sødal har laga ættetavle for Sødal-slekta og publiserte i 1970 heftet «Slekta vår gjennom tidene».
Fotografmester Einar Johan Sødahl ble født 14.august 1915. Som 81-åring i 1996 er han fremdeles høyst oppegående og aktiv i firma «Fotograf Halvor Sødahl» på Åndalsnes i Rauma kommune. Han har særlig ansvar for svart/hvitt arbeidet. Men det er døtrene Kari S. Berdal (f.1944) og Torill S. Kvam (f.194?) som i dag er formelle eiere og driver forretningen, en kombinasjon av tradisjonelt portrettstudio og fotobutikk med minilabb.
Einar Johan overtok fotograferingen i 1955. Men forretningen ble ikke formelt registrert med han som innehaver før noen år etter faren Halvor døde i 1962. En eldre bror av Einar, Asbjørn Sødahl (1911-1971), startet også opp som fotograf og etablerte firmaet «Åndalsnes Foto». Denne drives i dag som konkurrerende butikk og portrettstudio av Asbjørn sin sønn, Halvor Sødahl.
FLASKET OPP PÅ FIX OG FREMKALLER
Einar J. Sødahl er gift med Solveig Flovikholm. Han er en av de få gjenlevende i en generasjon fotografer som både kan og driver manuelt svart/hvitt repro- og retusjarbeid, omtrent det eneste som er igjen av det tradisjonelle håndverksfaget. Einar vokste opp med fixlukt og fremkallerveske. 10-12 år gammel begynte han så smått i faget og fikk for alvor interesse for faget da han var med faren i mørkerommet. Det første han fikk gjøre var å glatte ut bilder og lime opp på kartong. Einar husker også godt han i mellom snek seg inn i mørkerommet og laget bilder, uten at faren hadde gitt lov. Mor til Einar, Marie, var ikke aktivt med i bedriften og Halvor Sødahl hadde heller ingen ansatte mens Einar var liten.
- Det var ikke så mye å gjøre da vet du, forteller Einar. Dette var i 30 åra med nedgangstid.
Atelieret lå den gang i et eget lite hus på Veblungsnes, «stedet» i Rauma. Faren hadde dagslysatelier i 2.etg og rommet var trukket med stoff. I kombinasjon ga det et bløtt, fint lys portrettlys. - Det vi levde av var soldaten på Setnesmoen, forteller han. Den gang var soldatene 48 dager på moen, og det var tradisjon å fotografere seg. Soldatfotograferingen var hovedinntekten i for Sødahl alle år fram til krigen. Men mange skulle også fotografere seg da det var martna. Folk kom på sykkel og dro den etter seg helt inn på atelieret. Det var stas å bli fotografert med sykkel!
Et ganske kjent bilde de har er tatt utenfor atelieret. Det viser onkelen fotograf Olav Sponland (senere Ålesund) med sykkel og Lars Sødahl i døra. Bildet, som også konene deres er med på er tatt i 1897. Og kameraet og trestativet på bildet, en 1880-modell, har de fremdeles.
FAGSKOLE I TRONDHEIM
Einar Johan Sødahl fikk sin formelle utdannelse på fagskolen i Trondheim under fotografmester Hilfling Rasmussen. Her var Einar medelev med fotograf Konrad Giske fra Ålesund. Fagbrev ble avlagt i Trondheim 22.mars 1945. Miljøet mellom fotografene var svært godt husker Sødahl.
Men det var ikke så lett å komme i lære eller komme inn i lauget. Men var man først akseptert og godtatt som fagmann, opplevde man både fest, dans og hygge på laugsmøtene.
ET ALMINNELIG LEVEBRØD
Firma Sødahl ble ikke registert i Rauma før i 1921 da familien kom fra Orkanger til Veblungsnes. På Orkanger fortsatte John Sødahl, bror til Halvor, men det var Halvor som i hovedsak overtok farens arkiv og tok det med til Veblungsnes
Fotograf Einar Sødahl er svart/hvitt spesialist og utfører mye retusjarbeid
Einar jobbet hele tiden sammen faren om fotograferingen. Visittkortene, i størrelse 6x9cm limt på kartong, var ennå populære. ½ dusin kostet kr 6.50, og som regel betalte kundene to kroner i forskudd. Men det var mye penger den gangen, forteller Sødahl. Fotograferingen var et alminnelig levebrød. - Vi stilte ikke så store krav og folk hadde ikke så mye penger, forteller han. Og få hadde fotoapparat og etterspurte amatørframkalling- og kopieringstjenester slik vi kjenner det i dag. Hovedinntekten kom fra soldatfotograferingen.
Far til Einar, Halvor døde i 1962, 72 år gammel, men var eier og aktivt med i firmaet til siste dag. Einar overtok formelt i 1965.
FOTOGRAF UNDER KRIGEN
Under krigen fikk Sødahl rekvisisjon på film til passfotograferingen fra det tyske komanndaturet. Men under hånden ble deler av dette levert og solgt både til amatører og folk i hjemmefronten. Og Sødahl fremkalte også filmer for Hjemmefronten. Han forteller: -En kveld jeg var i mørkerommet så jeg en spesiell film hengende til tørk. På negativet kunne jeg lese hemmelig tekst, bl.a. sto det «Svar omgående, svar omgående». Filmen tilhørte en fra Hjemmefronten og far hadde fremkalt den. Da ble jeg redd. Det var dristig av far å ha den hengende fremme til tørk, vi hadde omfattende kontroller 4-5 ganger under krigen, forteller han. Tyskerne lette etter bilder, de hadde sine mistanker og det var mange i Hjemmefronten på Åndalsnes. Men tyskerne fant heldigvis ingeting.
HELE ARKIVET BOMBET
Tyskerne har utvilsomt satt sit preg på fotohistorien i Rauma. Firmaet, som hadde sitt atelier og arkiv på Setnesmoen, ble sønderbombet og alt gikk tapt under tyske angrep på Åndalsnes og militærleiren på Setnesmoen. Glassplater tilbake til 1880-åra ble tilintetgjort. Arkivet etter bestefaren Lars var fantastisk godt ordnet, forteller Einar. Han husker godt de mange platene som var pent ordnet og sto mellom silkepapir. Alt ble ødelagt.
Einar har mange historier om faren Halvor som ofte syklet rundt i bygda med kamera og fotograferte familier og grupper. Og kom han til en gård, så ble han nå der den dagen, til middag og kvelds. Den tid var det ennå vanlig med «solkopiereing», kontaktkopiering der lyset var «fremkalleren». Kopieringsmasken kunne de legge ute i sola, eller de dro opp i fjellsida med film, kopipapir og kopiramme. De ene halvdelen i rammen kunne åpnes under belysningen slik at man kunne sjekke når bildet var nok eksponert. (Fikseringen kunne gjøres hjemme senere, om det ferdige bildet ble skjermet for lys). Bruntoning var også svært vanlig og bildene ble svært så fine.
Fra utstillingsvinduet til fotograf Sødahl, - med speiling av vakker Romsdalsnatur.
BRUDEFOTOGRAFERING I GEIRANGER
I mellom var det oppdrag langt utenfor Rauma, som den gang han ble rekvirert til brudefotografering i Geiranger. Dette var rundt 1970-71, samtidig som han tok til med bruk av elektronblits og fargefotografering. Et Hasselblad-kamera var kjøpt inn, og 6x6cm formatet avløste den tradisjonelle 12x16-filmen i portrettfotograferingen. Det ble enklere å reise. Svært mange prospektkort fra det naturskjønne Romsdal er selvsagt signert Sødahl. Sødahl forteller han konsekvent brukte 12x16film, og ikke glassplater, til slike opptak.
Sødahl husker også tiden da magnesium ble brukt som blitz. Magnesiumspulver ble pakket i papir og lagt i en skål. Papiret ble tent på som en lunte. Mens lukkeren på kamera stod åpen ble rommet og personen eller gruppen «aftaget» i et eksplosjonsaktig blitslys. Arbeid med magnesium var slett ikke ufarlig. Flere fotografer opplevde brann på atelieret etter bruk av magnesium.
Sødahl har arkiv fra 1945 og fram til i dag.
EN IHUGA SVART/HVITT ENTUSIAST
Fotograf Einar Sødahl var fullt opptatt med repro og retusj da vi besøkte han, og han praktiserer faget akkurat slik det var for 40 år siden. Han har mer en nok å gjøre med avansert og fagmessig repro, både med oppdrag de selv mottar, men kanskje like mange oppdrag via andre fotografer. Men problemet i dag er retusj på moderne plastpapir og Einar er på ingen måte fornøyd med dette materialet
Sødahl er en av de få som ennå driver denne delen av håndverket i en tid da svart/hvitt-faget nesten er historie i kommersiell sammenheng. Men noen timesbetaling blir det ikke ut av det.
Mørkerommet har vært i bruk siden 1956-57 da huset ble bygget. Det er ikke gjort nevneverdige forandringer. Rommet er levende fotohistorie og praktisk og trivelig for en som har vokst opp med faget, - og det er godt innrøkt! 40 års bruk av kjemi og tobakk har kanskje i kombinasjon vært motgift, når man ser på de mange andre fotografene som har hatt astmatiske problem opp gjennom tidene, etter lange daglige doser med svoveldioksyd og annet som idag er blitt styggedom i mørkerommet. Sødahl har i hverfall ikke vært plaget av mørkeromsklimaet og er i dag ved god helse.
Innredingen i mørkerommet er praktisk med en kombinasjon av gammelt og nytt utstyr. Det er et eget rom for fremkalling av film, innredet med tre 70-liters kjemikalietanker. Et Agfa Varioscop brukes i hovedsak til kopieringsarbeidet. Til kopiering fra større negativ brukes et modifisert kopieringsapparat fra Polyfoto-tiden. Moderne eksponeringsur fins selvsagt i mørkerommet, men den gamle pendelen, med en tysk 10-12mm kule i enden, henger stadig i taket og er i mellom i bruk.
Fotografene Kari, Einar og Torill Sødahl.
Det gamle kontaktkopieringsskapet er også fullt intakt og brukes rett som det er når kunder kommer med gamle filmer som skal kopieres. På dette kopieringsapparatet har Einar trolig satt «verdensrekord» i manuell kopiering. - Det er ingen i verden som slår meg, påstår han. Og hvem andre kan vel manuelt kopiere 1750 bilder på en dag? - Dette var faktisk under krigen, forteller han. På noen få dager kom det inn svært mye film fra tyske soldater. Det var krigsbilder og bilder fra soldatlivet. Einar kopierte mange ekstra bilder, men disse ble gjemt uframkalt i esker til etter krigen. Kom tyskerne på kontroll og undersøkelse, ville de ikke ha bevis siden bildene ikke var fremkalt. Svært mange av disse krigsbildene er forlengst lånt ut og gitt bort til samlere og andre.
Fotografdøtrene Kari og Torill jobber nesten utelukkende med fargebilder. Atelieret er i kjelleren. Mellom oppdragene er det mye barnefotografering, i tillegg til portrett og brudefotografering. Søstrene bytter på med fotograferingen, alt etter som. Fotograf Schrøder A/S i Trondheim brukes som faglab. Amatørbestillinger, ut over det som fremkalles og kopieres på timeslabben, tar Kodak Norge A/S seg av.
Med galgenhumor forteller Sødahl at de oppbevarer arkivene sine fra krig til krig. Det er i hvertfall på det rene at ikke finst originale førkrigsnegativ igjen. Men Einar Sødahl har komplett arkiv fra 1945 og frem til i dag. Fysisk er dette ordnet på årstall og oppdragsnummer, og negativ og glassplater, som delvis ble brukt til litt ut i 60-åra, ligger i treskuffer. Det er ført protokoller, både kronologisk likt med det fysiske arkivet, og alfabetisk protokoll. De gamle protokoller er tatt vare på. Dette arkivsystemet brukes fremdeles, selv om fotografdøtrene, Kari og Torill innrømmer noe mindre struktur på deres måte å arkivere på i dag.
Einar Sødahl er en dyktig fotograf og en svær vegg langs nedgangen til atelieret i kjelleren er dekorert med et uttall diplomer fra ulike profesjonelle konkurranser. Sødahl var aktivt med og tok en rekke fotopriser gjennom en lang periode. I kjelleren er foruten atelieret, også et lite siderom der et 100 år gammelt kamera levert av Nerlien står. Det var bestefaren Lars Sødahl som kjøpte dette. Det brukes fremdeles til reproarbeidet. Dette ble merkelig nok reddet under krigen. I samme rommet finns en hel del gamle arkivsaker, regninger, bilag etc. Men dette er ikke komplett, - mye er nok kastet, forteller han.
Einar Sødahl har mange diplomer for fotografiske utmerkelser.
Fotograf Einar Sødahl har også er nokså stor samling med gamle fotoapparat som er utstilt i forretningen. Mange har forsøkt å kjøpe noen av disse klenodiene, men de er slett ikke til salgs, sier han. Et av kameraene fikk Sødahl av kona til den tidligere direktøren på Grand Hotell. Hun var en god kunde og Sødahl laget tusenvis av bilder for dem, både private og bilder som ble solgt som prospektkort fra hotellet.
Som mange andre av den gamle garde fotografhåndverkere er Einar Sødahl allsidig også på fritida. Særlig musikken har vært hans lidenskapelige hobby. Han har mange opptredener bak seg, med verdensstjerner på NRK TV, i LørDa´n, og andre program. Han spiller på minimunnspill og et uttall rarieteter av instrumenter, - fra sag og støvsuger, til rutinert altsaksofonist sammen med Åndalsnes Musikkforening, der han har spilt i 67 år. Og ennå i dag er han med på øvelser med veterankorpset, der oppvarming gjerne skjer i form av fotoballsparking. Til hjemmebruk blir det mest piano. (Se Romsdals Budstikke 21.10.78).
Av andre fotografer som livnærte seg i Romsdalen nevner Sødahl Edvard Sæterbø (1876 -1957). Han reiste mye rundt og fotograferte i Romsdalen. Sødahl har gjennomgått arkivet til Sæterbø. Dette arkivet skal i dag være i eie i slekta Brudeli i Rauma.
Einars bror, Asbjørn Sødahl, ble etterhvert både kollega og konkurrent på Åndalsnes. I dag driver hans sønn Halvor Sødahl forretning i Åndalsnes under navnet Åndalsnes Foto. Det kan nok i mellom skape forviklinger at firma «Halvor Sødahl» har en konkurrent lenger ned i gata med fotograf og innehaver Halvor. Sødahl!