Kvinnen i familien er nesten som en mann, bare bedre - Relasjoner - 2020
Jeg ble gift ganske sent av russiske standarder - ved 35 år gammel. Jeg vil ikke si at jeg har søkt etter min mann for hele mitt voksne liv, men oftere har jeg smurt en tanke inn i hodet mitt at det var på tide å starte en familie, et etablert liv, barn og selvsagt en pålitelig mann. Denne, som vil være min steinmur, der jeg vil være sikker, og hvem vil alltid erstatte min sterke mannlige skulder.
Boris kom opp til mine ønsker ved alle tiltak - en sterk, solid, ansvarlig, modig, i stand til å ta sterke beslutninger, generelt, ikke en mann, men en drøm. Alt dette var før bryllupet, og etter bryllupet gikk selvfølgelig alt langt fra det jeg hadde forestilt meg.
Boria nektet å lage et felles familiebudsjett, og hevdet at alle skulle ha egne penger. Fra en mann-supermann ble han til en svakling, som av en eller annen grunn ga opp og begynte å klage. I tillegg var han absolutt ikke tilpasset hverdagen - han kunne ikke til og med lage seg dumplings og hadde ingen anelse om hvordan vaskemaskinen ble slått på. Til tross for dette ba Boris hver dag minst to retter til middag og dessert for å starte opp, perfekt renslighet i huset og kjønn om morgenen og om kvelden, og slik at jeg sikkert ville bli kledd som en depraved, lystig jente.
Da vår sønn ble født, falt Borya i sjokk og skakket med frykt da jeg spurte ham om å swaddle barnet eller lage en flaske av blandingen. Han kom ikke nærmere sønnen på en avstand på fem meter og ble veldig irritert da han gråt om natten, fordi Boré reiste seg tidlig på jobb om morgenen.
Etter arbeid hadde min ektefelle også en veldig variert livsklærende fotball med en flaske øl, eller besøke barer og restauranter med venner som plutselig dukket opp. Det gøy skjedde da han klokken 3 om morgenen var full, tumblet han hjem, og jeg måtte utstråle lykke og møte en elsket med brød og salt, og enda bedre med striptease.
Apogee av familielivet var da en dag, ringte mannen min på en mobiltelefon om kvelden, hørte jeg en skarp kvinnelig stemme i stedet for ham, som overlaid meg med en tre-etasjers matte og gjorde det klart at Boris er i sin kjærlighets arme, som han lenge har elsket, og jeg med familien hans ble han bare lei av å knuse tennene fordi jeg ikke var fornøyd med det på alle måter. Men mest av alt er han forferdet av leoparddressedelen, som han ikke bare kan se på, fordi jeg ser på ham som en rynket husmor som kjører seg med sin baby på klare. All. Gardin.
Boria, jeg dro ikke lenger til døren til leiligheten vår, og du var ikke engang opprørt, men delvis var jeg selv glad, jeg falt som en stein fra min sjel. Jeg tjener selvstendig, jeg tar opp barnet, jeg driver et hus, jeg utvikler. Jeg kan spik hylle meg selv eller ring en rørlegger for å fjerne en tett vask for meg. Hvis jeg virkelig vil ha sex, kan jeg lett finne en elsker eller en mann for en natt, for i dag er det ikke vanskelig. Jeg kan gjøre alt som faktisk en mann burde gjøre.
I tillegg, uten min elskede, er jeg mye roligere - ingen rister på nerver, kontrollerer ikke rensligheten i gulvene, krever ikke en treretters middag og stryke skjorter, ingen ser på TV og ikke bruker en sofa, jeg trenger ikke å få spredte sokker fra hjørnene. Så fortell meg, hva er mannen min som jeg ikke trenger? Absolutt ikke nødvendig!