Likevel er det nok slik at han kunne tenke seg å skifte under andre betingelser; bedre oljepriser, bedre kostnader og bedre kontantstrøm. Han har imidlertid tatt de nødvendige grep for å sikre både Statoils og industriens konkurransekraft. Det kan ikke komme som en stor overraskelse at slike grep er og blir omstridte. Helge Lund var i ferd med å rigge selskapet for tøffere tider. Det gjør resten av industrien og. Da Lund hadde sin første arbeidsdag i Statoil snakket mange om at han kom til en industri i solnedgang. Han tok fatt på prosjekter som ga det motsatte inntrykk. Ny optimisme ble skapt og ny prisoppgang kom. Helge Lund er den eneste av Statoils konsernsjefer som har opplevd en oljepris på nesten 150 dollar per fat. Det er kanskje noe av det verste som har skjedd i industrien, for det skapte et inntrykk av at oljeselskapene hadde rygg til å bære kostnadene uansett hvor høye de ble. Det var mange som ønsket et større stykke av kaken. Nå må det tas et kollektivt ansvar for å få kostnadene ned og konkurransekraften opp. Ingen som står i spissen for slike operasjoner møtes av en bølge av hyllest. Heller ikke Helge Lund.
Men når man har frihet til å velge sin egen avgang, velger man også tidspunktet selv. Helge Lund har ment at tiden nå var inne. Det står respekt av standpunktet. Ti år er lenge i en stilling som ikke bare har krevet mye, men som har krevet alt.