Vad är öppenhet? | Kraschkurs
Hem
Om…
Kraschkurs
Christian Gillingers anteckningar
← Mark Zuckerberg [Facebook] tycker inte sekretess är så viktigt längre
Myndigheter som inte svarar på mail →
Vad är öppenhet?
Posted on 12 januari, 2010 by Christian
Två av mina favorit tv-kritiker, bloggen Weird Science och DN:s Johan Croneman, bråkade innan jul. I korthet handlade det om olika uppfattningar om årets julkalender, Superhjältejul. Johan Croneman gillade den inte. Weird Science's Kjell Häglund gillade den, men gillade inte att Johan C inte gillade den:
Nu har i stället projektet missförståtts och sågats, och av Dagens Nyheters Johan Croneman avfärdats som »bara för de allra minsta« eftersom det inte har något »flerdimensionerat mellan raderna«. Det är en okunnigt slarvig läsning av Superhjältejul, årets SVT-julkalender.
Denna bloggpost och en medföljande kommentar tog Johan C till intäkt för en rejäl salva mot hela internet (något kortad):
I går läste jag en bloggkommentar om mig själv, min person, mitt jobb.
(…)
Kommentaren var inte direkt elak, jag kan vara värd mycket värre, den var – infam. Den var skriven av Per, på bloggsvenska: En tjock, mustaschprydd, medel­ålders, obegåvad, illaskrivande man (utan attityd) som liknade en tv-krönika jag skrivit vid ett "kåseri". Han tyckte att det var en riktig bredsida. Min text handlade om årets "Julkalender".
(…)
Per hade givetvis aldrig vågat skriva till mig, eller ringa. Eller klappa mig på axeln en dag på stan och säga: "Hej, det är jag som är Per". Kjell skulle heller aldrig våga ringa. Eller skriva. De tillhör den hukande generationen.
I sin text är det rätt tydligt att Johan C inte har mycket till övers för internetskribenter i allmänhet. Han definierar "bloggsvenska" som rena och rätt grova personangrepp och han avslutar med att avfärda Weird Science skribenten Kjell och kommenterare-Per som "den hukande generationen". Och det är rätt intressant.
Johan C tycker att man hukar om man inte ringer eller skriver (brev eller epost får man tänka). Det är ju klassiska sätt att höra av sig, särskilt till journalister. Man kan argumentera för att det är rakare och ärligare att ta kritik direkt med personen ifråga. Vågar man inte ringa direkt, eller skriva, så "hukar man". Det är sant, men också rätt traditionellt.
Tidigare var valen när man ville kritisera en journalist (eller vem som helst) att ringa, skriva, eller gå upp på redaktionen. Vilket alltså var öppet och o-hukande. Eller om man var journalistkollega, att skriva i den egna tidningen. Vilket väl kan sägas vara mer hukande eftersom den kritiserade inte hade så lätt att gå i svaromål, åtminstone inte i direkt anslutning till själva kritiken.
Men så ser det ju inte ut idag. Idag kan man publicera sig på nätet och erbjuda vem som helst att på plats gå i svaromål. Och då blir kritiken betydligt öppnare än i ett samtal mellan bara två personer. Ringer man så är det ju bara de två som är med i samtalet som tar del av kritiserandet. Man kan argumentera för att det är precis motsatsen till att "huka sig". Och det gör Weird Science:
I motsats till Croneman, som är socialt osynlig på nätet och aldrig kommunicerar öppet med någon annan än sin fiktive spanske vän »Manuel«, är jag och Kjell, liksom alla skribenter på Weird Science, dagligen tillgängliga och diskuterar hett och ärligt med våra läsare.
Och jag håller med dem. Att ringa är inte att vara "modig" längre, tvärtom. Då sker utbytet mellan två parter och ingen annan kan ha synpunkter. I kommentarsfältet på en blogg däremot sker samma sak helt öppet och det krävs betydligt mer mod än att skicka ett mail.
Å andra sidan har Johan C en poäng: När folk kommenterar anonymt på nätet så blir det precis så fegt och aggressivt som han exemplifierar med sitt begrepp "bloggsvenska". Men samma sak gäller telefoner.
Oavsett så var det en intressant clash mellan två helt olika uppfattningar om hur man interagerar med varandra.
(Den kommentar som "Per" skrev som Johan C blev upprörd över lyder i sin helhet:
Jag gillar den som fan, liksom min sexåring som ser det 2-3 ggr per dag. Minns jag rätt gick nästan hela Cronemans krönika (snarare kåseri) ut på att det bara är små barn som ser Julkalendern nuförtiden, och sen dömde han ut årets eftersom den var för barnslig. Ännu en trött slentriansågning. Carl Englén är en STOR talang, hans Häxan Surtant var också väldigt bra.
Musiken är toppen. Den instrumentala rymdpopen i bakgrunden låter dock väldigt mycket bob hund…)
Läs även andra bloggares åsikter om Öppenhet
/C
No related posts.
This entry was posted in interwebs. Bookmark the permalink.
← Mark Zuckerberg [Facebook] tycker inte sekretess är så viktigt längre
Myndigheter som inte svarar på mail →
Sök efter:
Senaste inläggen
Using poor quality as a mark of authenticity
Facebook algorithm under fire in Sweden – found revealing anonymized sources
Whats upp with Forbes popup ad?
When Facebook reveals things you don't want to show
Google+ makes the funnies on Twitter
Senaste kommentarer
Jonas Söderström om Using poor quality as a mark of authenticity
Tredje gången ogillt för Friends | No size fits all om Friends missar målet med Näthatskollen
Och också Amazon ändrar sig… | Kraschkurs om WTF Amazon?
Efter ett år ändrar sig Facebook plötsligt | Kraschkurs om Tänk vuxet – dela inte barns klipp hur som helst
Mikael Jakobsson om Därför är Google+ relevant igen
Arkiv
december 2016
juni 2015
maj 2015
augusti 2014
juli 2014
mars 2014
augusti 2013
juni 2013
maj 2013
april 2013
mars 2013
februari 2013
januari 2013
november 2012
oktober 2012
juli 2012
juni 2012
mars 2012
januari 2012
december 2011
november 2011
oktober 2011
september 2011
augusti 2011
juli 2011
juni 2011
maj 2011
april 2011
mars 2011
februari 2011
januari 2011
december 2010
november 2010
oktober 2010
september 2010
augusti 2010
juli 2010
juni 2010
maj 2010
april 2010
mars 2010
februari 2010
januari 2010
december 2009
november 2009
oktober 2009
september 2009
augusti 2009
juli 2009
juni 2009
maj 2009
april 2009
Meta
Logga in
Inlägg via RSS
Kommentarer via RSS
WordPress.org
Kraschkurs
By sparlaxy.de