Min EDB karriere 1972 - 2011
Videoklip omkring min datalogiske interesse 1972 - 1980
Video about me and computer science
Datalogi er det jeg har beskæftiget mig mest med i mit liv, og ubetinget det jeg har tjent flest penge på. Billedet der er vist her, har i mange år været det mest brugte af mig i dagspressen (Børsen, ComputerWorld, WindowsWorld, PC World og Erhvervsbladet).
Det startede på mærkelig vis. I ungdomsskolen havde vi EDB i 1972, det sagde mig ikke ret me get, men det var sjovt at køre op mod en minidatamat med hulkort. Resultatet blev skrevet ud på en linieskriver. På dette tidspunkt var jeg ikke "hooked" på det. Jeg prøvede det for første gang på Sønderborg Teknikum, hvor jeg senere kom til at studere til ingeniør.
Billedet til højre er af Danmarks første computer, udviklet i Danmark kaldet DASK (Dansk Aritmetisk Sekvens Kalkulator). En 1. generations computer fra halvtredsserne. Den blev udviklet af Regnecentralen, hvor én af de førende var professor Peter Naur, senere rektor for Datalogisk Universitet Københavns Universitet, DIKU. Jeg har aldrig kørt på maskinen, men stort set alle mine lærere på DTU og DIKU, havde været ansat dengang Regnecentralen kørte DASK, så der blev fortalt mange legender fra halvtredserne. :-) Selv synes jeg at (D)ASK er et meget bedre udtryk på dansk, i stedet for computer eller datamat.
Her et uddrag fra denstoredanske.dk: DASK
Da jeg startede med ingeniørstudie med Adgangskursus til de Danske Teknika i 1977, sad der en medstuderende ved siden af mig, der havde købt en helt nymodens programmerbar lommeregner, Texas Instruments TI68, en meget avanceret lommeregner, såmænd delvis også i dag, der f.eks. kunne knuse matricer. Den er vist på billedet her, når du ser på billedet så husk lige at den i 2010 er 33 år gammel. Dens interne lager til programmer og data var på omkring 500 bytes, hvilket var meget efter datidens forhold. Han lavede et program, der kunne vise heltalsrækken i displayet hvor de blinkede succesivt. Jeg tænkte dengang, at dette måtte være svært, og valgte, mærkeligt nok, at vælge DEB fra. I stedet koncentrere jeg mig om at lære at bruge min matematiske lommeregner TI 30, som jeg var glad for og som jeg blev god til at bruge og ydnytte.
I ingeniørstudiets første semester, rakte min matematiske lommeregner ikke længere, og jeg var derfor nødt til at købe én der også havde de hyborbolske funktioner (hSIN, hCOS, hTAN og deres inverse), yderligere havde den fakultetsfunktionen (n!),samt nogle funktioner til beregninger indenfor sandsynlighedsregning og statistik som jeg kunne bruge. Sandelig også regressionsanalyse, der senere viste sig at skulle få stor betydning for mig fagligt, specielt i forbindelse med numerisk analyse.
Lommeregneren kunne også programmeres i 31 byte, som var dens interne lager (memory), til programmering, men det skulle jeg jo ikke bruge.
En aften lidt senere, sad jeg nede hos min kæreste Bente i Sønderborg, og læste lidt i manualen som en form for adspredelse. Der var et afsnit om programmering som kom til, og læste så lidt ind i det.
PLUDSELIG gik det op for mig, hvad programmering gik ud på, og samme aften/nat, lavede jeg mit første program, der kunne gange to komplekse tal C =(R , i) sammen. Fra den aften, har programmering været min store interesse, og mit ingeniørstudie fik en væsentlig drejning. En måned efter købte jeg den mest avancerede programmerbare lommeregner, man på dette tidspunkt kunne få, en Texas Instruments TI59, med et internt lager til programmer og data på knap 1.000 bytes. Ca. en måned efter solgte jeg mit første kommercielle program til Texas Instruments Denmark, for 10.000 kroner, det var mere end en ingeniørs månedsløn på det tidspunkt.
Det var ikke på grund af pengene, de måtte såmænd have fået det gratis, det var på grund af det sus det gav mig at være med i EDB branchen, og sandelig også den anerkendelse det var for mig. Pengene blev bl.a. brugt til at købe en printer til den, som den er vist med her. Programmet hed: Triangle Solutions. Programmet kunne beregne en vilkårlig trekant ud fra tre parametre, der skulle være sidelængder eller vinkler, herafmindst nén vinkel, naturligvis, da tre vinkler jo enten giver uendelig mange løsninger eller ingen løsninger.
HP havde på daværende tidspunkt et program der kunne beregle trekanter p å samme vis til deres HP67 og HP 97, det havde Texas Instruments også, med deres regnede forkert i det 4 trekantstilfælde, når der forekom to løsninger. Det var en fadæse for dem, når de bejlede til studerendes gunst. Mit program kunne naturligvis bruges i hele verden. På billedet til højre ses HP's version af the state of art, HP 97.
Jeg lavede rigtig mange programmer til den indenfor termodynamik og matematik. Et af de programmer jeg husker, og som blev godt, var regressionsanalyse, hvor man selv kunne vælge hvilken funktion man ville udvikle til. F.eks. ec1 x X + c2 eller c1 x 10C2 x Y. Hvor programmet beregnede konstanternes værdi, ud fra indtastede koordinater (x,y). Maskinen kunne gemme og læse programmer på magnetstrimler, hvilket var glimrende efter datidens forhold. Jeg mener en magnetstrimmel kunne have ca. 1.000 bytes, hvilket var rigeligt på dette tidspunkt. Magnetkortet havde to spor, og blev derfor indlæst fra begge sider.
Som nørd fandt jeg hurtigt ud af jeg ville noget mere. Hewlet Pachard havde verdensomspændende programbiblioteker, og havde netop lanceret en helt ny avanceret programmerbar lommeregner HP41, som jeg købte. Jeg har lige siden den dag kun brugt HP, med omvendt polsk notation. Det er nørderi, og ja, jeg indrømmer gerne, dengang også lidt for at blære mig. Det er nu engang sjovt at give f.eks. en ingeniør eller gymnasielærer en sådan, og bede vedkommende regne ud hvad 7 x 17 bliver. OPN har ingen lighedstegn, så det findes ikke på regneren. Så man må selv have styr over operator hierarkiet ligesom parenteser naturligvis ikke giver mening så.
Jeg har senere, til min store forundring, fundet ud af, at der i dag findes rigtig mange lommeregnere, der ikke har styr på operator hierarkiet, er dette ikke mærkeligt??? Tag f.eks. Windows regnemaskinen i standard tilstand og beregn 2+3 * 5, den regner faktisk forkert. Sæt den så i videnskabelig modus og lav samme beregning, da viser den det rigtige resultat. DET ER SIMPELTHEN FOR MEGET!!!!! iPhone/iPad/iPod regner naturligvis rigtigt.
Skulle du pludselig være forvirret, er resultatet naturligvis 17. (multiplikation og division går forud for addition og subtraktion, gammel lærdom fra regning i folkeskolen).
HP41 havde udvidelsesporte a lá hvad en PC har i dag, de minder lidt om USB (Universal Serial Bus), så jeg købte et lagermodul, en kortlæser/skriver og en printer til den. HP41 hjalp mig i den grad til eksaminer, specielt i reguleringsteori, men også i andre fag. Jeg havde udviklet et program der eksakt, via ren matematik, kunne finde alle rødder i et op til femte grads polynomium. Altså ikke noget Newtons iterativ metode, som man ser i dag. Dette var fantastisk når jeg arbejdede i s planet i Laplace Transformationer, specielt fordi programmet nødvendigvis jo også beregnede de komplekse rødder. Det er rigtig meget anvendt i reguleringsteknik.
Hele progamafviklingen i mit ret komplekse speciale (Applying a microprocessor for automatic control in an high speed internal Otto combustion engine, by using fuel injection and exhaust components (O2 and CO) as feedback parameters) blev afviklet på denne. Mikroprocessoren der blev anvendt I specialet var en MC6800, en 8 bit forløber for den legendariske MC 68.000.
I dag kan jeg godt have "lidt" svært ved at forstå det, et lignende Windows program i dag, ville næppe kunne laves på under 10 mB, altså 104 eller 10.000 gange større lagerbehov end dengang.
Er der noget at sige til at jeg af og til længes efter de gode gamle dage? Processoren ses på billedet til at implementere reguleringssystemet, jeg mangler ord, jeg kan kun sige FANTASTISK hvordan vi kunne trylle ved hjælp af så simpel hardware!
I 1981 skete der to vigtige ting på EDB området for mig (ja, dengang hed IT EDB, elektronisk data behandling, eller på engelsk EDP)
Jeg fik kontakt til DDE, dengang Dansk Data Elektronik, der var pionerer herhjemme. Både på hardware området, men også på software området når det gjaldt anvendelse af mikroprocessorer. Jeg fik den store ære, at have kontakt til deres dataloger og fik stillet deres datamat en SPC/1 til rådighed. SPC/1 var langt forud for dens tid. SPC står for Small Professional Computer. Hardwaremæssigt var den bestykket med en 8 bit Intel 8085, det var hot på dette tidspunkt, en efterfølger til 8080. Klokfrekvensen var 1 mHz. Hold fast, -----!!!!! - Den kunne afvikle programmer for i alt 8 simultane brugere, og brugte bankswiching. Som baggrundslager havde den et 5 ¼ " diskettedrev til floppydiske på 360 kB, og den havde et baggrundslager i form af en whinchesterdisk på 2 Mb, hvilket var alt rigeligt. Winchesterdisk er synonym med det vi i dag kalder en harddisk, disken havde ikke mulighed for at blive opdelt i subdirectoryes, som UNIX var begyndt med på dette tidspunkt. Prøv at kikke på linket. Dengang var de fleste folk fra universitetsmiljøet og nogle "rigtige" hippier, jeg blev selv medsem af Dansk UNIX bruger gruppe i 1984.
Softwaremæssigt var operativsystemet Mikados og SPC 1, ikke mindre end fantastisk. Tænk sig, den kunne afvikle parallelle programmer, fantastisk. Som operativsystem brugte den som sagt MIKADOS, et operativsystem der havde sin oprindelse fra Datalogisk Institut Københavns Universitet (DIKU), og som man i DDE havde videreudviklet på, operativsystemet havde et semaforsystem, der var filbaseret. Ja........, men det virkede.
MIKADOS står for: MIK =Mikrodatamat orienteret korutinestyresystem og DOS = Disc Operating System. A var indsat for at det var nemt at udtale. Til programafvikling havde DEE et faktisk godt programsprog Comal, der var fortolkende, senere fik de Comal 80, der var en form for de facto standart, sproget var udviklet af lærer Børge Christensen fra Tønder Seminarium, en dejlig dynamisk mand, jeg har haft den store ære af at møde og at sidde i diskussionspanel med, under en konference 3 år senere. Comal er et totalt strukreret proceduralt orienteret sprog, naturligvis med parameteroverførsler (reference overførte og værdi overførte) og rekursion. Det var rigtig godt til undervisningsbrug, en delmængde af kernen var standard basic, så det kunne man også programmere i det.
Muligvis er det grunden til at det ikke bruges i dag, man rynkede lidt på næsen af det på grund af BASIC muligheden. Comal og BASIC har stort set ikke noget med hinanden at gøre programmeringsmæssigt, helt analogt med at C ikke rigtig har noget at gøre med C++ programmeringsmæssigt. BASIC var, er er, ikke god latin.
BASIC havde linienumre som referencer ved subrutinekald og absolutte "jumps", et rent helvede, men det benyttede Comal sig ikke af. Men man kunne jo, grundet BASIC kernen, lave absolutte kald ved hjælp af goto og gosub. Rent faktisk havde Standard Pascal oprindelig også en goto facilitet, hvis man kom ud i noget snavs. Én der typisk kunne slås fra med et compilerdirektiv, bare lige for at understrege, at man ikke grisede når andre læste koden. BASIC står for: "Beginners all purpose symbolic instruction code". Behøver man at læse mere end det første ord. Jeg har for øvrigt undervist meget i Visual Basic. :-(, og såmænd også skrevet en bog om VBA (Visual Basic for applications)
DDE var ved at udvikle en Pascal oversætter, her kom jeg ind, det gav mig vel nok et løft og i den grad et kick. Det at kunne snakke direkte med de dygtige dataloger og lære deres sprogbrug, tænkemåde og mange andre ting. Det er de år jeg har lært allermest om softwareudvikling. Jeg tror faktisk ikke det var gået stærkere på DIKU.
Pascal var virkelig hot, præcis som vi gennem tiden har set det, med f.eks. C, C++ (på papiret), Java og .NET. Jeg fik lov til at være med til at teste Pascal oversætteren, og fik endda lov til at rette noget i koden omkring mængder (Sets). Det var stort og gav anledning til jeg skrev min første bog: "Noter omkring programmeringssproget Pascal". Læg mærke til termen noter, det var én datalogerne brugte flittigt og derfor også jeg, jeg nød det og længes efter det den dag i dag. Den her viste bog var "Bibelen" og er det stadig for mig. Den er skrevet af Niclaus Wirth og Catahleen Jensen som et abstrakt projekt i 1973, uden tanke omkring også at konstruere og implementere en oversætter senere. Det var TOTAL nytænkning det der stod i den. Senere blev Pascal de facto standardiseret på University California San Diego. Den såkaldte UCSD Pascal. Det var en kæmpe oplevelse for mig da jeg første gang besøgte dette universitet i Californien, en oplevelse for livet.
DDEs Pascal oversætter var skrevet ved hjælp af oversætteren selv, denne abstrakte tankegang optog m ig meget, fantastisk. Oversætteren var en psudokode oversætter, det oversatte til en p-kode fortolker. Det var senere ikke god latin, at lave en oversætter, der ikke var "native", grundet performance. Jeg mener det er på sin plads her at nævne at Java, som jo bruges i dag, gør præcis det samme. Sun har bare valgt at udskifte det "grimme" ord med termen bytecode.
Parallelt med jeg fik mig sat ind i datalogi, nok hurtigere end en studerende i datalogi, begyndte jeg at arbejde med administrativt programmel sammen med Jan Bisgaard i "København". Køge er også København, når man bor i Sønderjylland. Det var svært, rigtig svært, godt nok havde jeg merconom i f.eks. virksomhedsøkonomi, men jeg havde aldrig fattet hvordan det udmyntede sig i praksis. Så systembegreber om moduler som kreditor, debitor, finans og løn sagde mig intet, jeg forstod ikke engang debet og kredet, det gør jeg stadig ikke, men kan hurtigt udlede det. Jeg skal sige at jeg 14 år senere underviste virksomhedsledere i virksomhedsøkonomi med stor succes.
Jeg kom til at programmere et "helvede" der hed DA løn 80, lavet ud fra en håbløs systembeskrivelse fra Dansk Arbejdsgiverforening. Man arbejde meget med begrebet tælleværker, som i en gammeldags mekanisk regnemaskine.
Pascal var hot, og helt nyt, og grunden til min viden på området blev jeg for første og eneste gang i mit liv ansat i et firma. Det var Dansk Totalinformation A/S i Vejle, hvor jeg blev udviklingschef. Jeg må have været 28 og i firmaet var der ca. 70 ansatte. Hvordan jeg kunne klare dette, har jeg svært ved at forstå i min nuværende alder. Der var stor mangel på EDB folk dengang, og lønningerne var derefter. Så jeg startede, grundet lønnen, med at købe en ny stor skøn murermestervilla inden jeg startede, og kort tid efter en Jaguar XJ6, series II.
I DTI brugte de BASIC da jeg blev ansat, dette blev afviklet på en slags legetøjscomputer kaldet Commodore (Pet), omtalte computer er ikke en Commodore 64, så megen legetøj var det trods alt ikke! Vi kaldte den af og til klummerdore
Firmaet var på det tidspunkt, det største i Danmark indenfor mikrodatamater, og havde over 600 installationer i Danmark, tro det eller lad være!!!. Vi kom med i et nordisk f orskningsprojekt, omkring fremtidens administrative software, og arbejdede bl.a. sammen med Island. Platformen skulle være UNIX og databasemotoren Oracle, der var helt ukendt, og noget jeg havde valgt. Projektet løb senere ud i sandet. Det var vist godt nok, for vi var slet ikke klædt på til det.
IBM's første PC var kommet til landet året før, hvor jeg naturligvis havde én af de første i landet. En microdatamat hed stadig ikke en PC, men det begyndte at blive mere og mere brugt, for også andre end IBM's.
På billedet ses den i en stor konfiguration med hele 2 stk. 360 kB floppy drev. Helt uden drev kunne man stadig bruge den, idet der i dens firmware lå en Basic fortolker og man kunne da gemme og hente programmet ved hjælp af en kassettebåndoptager. Denne computer, er grundlaget for de Windows baserede computere vi bruger i dag. Samme leverandør af operativsystem og samme grundlag for CPU'en.
Den nye bølge af microdatamater var 16 bit orienterede og kørte med Intels 8088, nogle endog med 8085, ja sågar havde Friend en 80186 processor, det var stort! Dette havde et helt andet addresseringsrum, end de gamle 8 bits processores begrænsning, på typisk max. 64 kB. Addresseringsrummet ble v faktisk begrænset at det nye operativsystem der hed DOS, og var fra et ukendt firma der hed Microsoft i USA. Men adresseringsrummet havde en størrelse, som vi alle var enige om ville gøre at vi aldrig mere ville få problemer med internt lager, grænsen lå ved 640 kB, ti gange mere end vi før havde haft og ca. 6.000 gange mindre end det vi typisk har i dag (2011) på en ny PC.
DOS var officielt en forkortelse af Disc Operating System, men den oprindelige forkortelse Quick and Dirty Operating System, også kaldet QDOS. Men et sådant navn, kunne Big Blue (IBM), naturligvis ikke bruge, da de introducerede DOS, som det billige legetøjsoperativsystem af deres 3 operativsystemer til PC'en, hvor det andet faktisk var et pseudokode Pascal system, beregnet på forskning og det "rigtige" de havde satset på var et OS/2 agtigt operativsystem, med parrallel afvikling, jeg faktisk aldrig har prøvet. Ålborg Universitetscenter, startede faktisk med pseudokode systemet. Når DOS blev bootet op og var klar, så skærmbilledet ud som vist her og man havde da adgang til en simpel kommandofortolker.
Jeg fik én af mine rigtig gode studerende, Klaus Smedt ansat. Min strategi var at konstruere en krydsoversætter der oversatte DTI's gamle Basic kode til en ny oversætter MC BASIC fra Microsoft. Jeg hentede megen inspiration ude i byen blandt mine datalog bekendte og det lykkedes faktisk rigtig godt at krydsoversætte den gamle BASIC kode. Naturligvis måtte der også håndrettes, BASIC havde peek og poke funktion, der refererede direkte ned i en adresse i maskinens RAM lager. Vi kunne have simuleret RAM lageret via en psudomaskine, men den løsning ville være helt hen i vejret. Klaus ses her til højre, og er i dag direktør for et softwarehus.
Jeg startede som selvstændig igen efter 9 måneder i firmaet Dansk Software Design A/S. Her tog Klaus Smedt med, og vi starte med et udvikle et menusystem, der blev det mest solgte i Danmark, Menumaster. Tænk på, at når man startede en PC den gang, sluttede opstarten med en sort skærm hvor der stod:
Vi udviklede et menusystem baseret på vinduer, som var en helt ny tænkemåde dengang, og det første program i Danmark der var baseret på det. Tænk på at det i 2010 var 25 år siden, et kvart århundrede, og at Windows først blev kendt fem år efter, og først blev hvermandseje måske 15 år efter vi havde udviklet vort system. Senere gik det stærkt, vi leverede megen software til den offentlige sektor og den finansielle branche, indenfor arbitrage.
Ultimo 1987 etablerede jeg Microtech Software A/S med Jan Poulsen som medinvestor. Vi specialiserede os i at udvikle software til den financielle sektor, indenfor arbitrage. Det blev til tre portefølgesystemer til valuta, fonds og pantebreve. Vi var den største leverandør herhjemme og havde ca. 80% af de store pengeinstitutter som kunder. I dag arbejder MicorTech Software A/S primært med pantebreve.
Programmeringssproget vi brugte dengang, var et 4. generations sprog(4GL), og var faktisk rigtig godt efter datidens målestok. "Sproget" hed Dataflex og kom fra Sverige. D et var måske ikke lige de største datalogiske landevindinger det formåede, men man kunne faktisk skrive en fornuftig kode, i en struktureret Pascalagtig notation. Specielt skærmhåndteringen sparede mange penge. Det lykkedes også én af mine dygtige programmører, ingeniør Jan Ebert Jensen, at lave en god programgenerator i Pascal, der hjalp programmeringen rigtig godt i gang, ved at generere Dataflex kode ud fra et skærmbillede man "tegnede" i en editor først. Programgeneratoren blev naturligvis konstrueret ud fra den standart vi brugte som man – maskine dialog (userinterface, brugerinterface, brugersnitflade om man vil). Husk på, at dengang var al software tegnorienteret på en skærm med 24 x 80 tegn.
Ole Heckmann fortalte min fornyligt noget jeg havde glemt. Oversætteren var på det tidspunkt begrænset til at et program maksimalt måtte fylde 5.000 linier, hvilket var en begrænsning. En komplet oversættelse af systemet, der jo bestod af mange programmer, kunne tage op til 3 kvarter på den hurtigste maskine man dengang kunne få. 80386 baseret.
Dataflex havde en lignende generator, men den var alt for sølle til at lave programmer ud fra, analogt til en legetøjs BR computer. Dataflex havde et indbygget indexsekventielt filsystem, baseret på indexfiler baseret på ISAM (Indexed Sequential Access Method), det var såmænd udmærket, og belastede ikke systemet unødigt, som et rigtigt Database management system, DBMS, ville have gjort. Vi styrede i stedet selv relationerne og havde ingen problemer med at styre de tre typer (1:1, 1:n, n:m). Eurosoft som solgte Dataflex, kaldte det for en database, naturligvis noget sludder set ud fra to synspunkter.
En database består af data, heriblandt relationer, men har intet med software at gøre. Den anden er, at de refererede naturligvis til det var en databasehåndterer i stedet, en DBMS, men her må man vist sige bøb bøb, hvilket vi da også gjorde dengang. Forøvrigt møder jeg da jævnligt folk i EDB branchen, der ikke ved hvad en database er. ........ Det er rigtigt! For øvrigt er begrebet jo defineret og standardiseret i Dansk Standard, DS: En database er fællesmængden af informationer, der udgør en virksomheds samlede informationsbehov. Definitionen holder jo ikke helt længere, men indlysende er det da at en database ikke har noget med et program at gøre!
Vi kunne jo naturligvis databaseteorien og kendte da også f.eks. DB2 fra pengeinstitutterne og ligeså ORACLE. Men dengang var begrebet en database et meget diffust udtryk, der f.eks. også kunne være et eller flere regneark. Billedet viser en noget nyere version af Dataflex, kørende under DOS. Én af de store styrker ved at anvende Dataflex var at pseudokodefortolkeren kunne porteres. Det kørte allerede for 26 år siden ( i 2010) f.eks. UNIX, ligesom der blev lavet en version til Digitals VMS, generelt tilbød Eurosoft at portere det til en ny maskine, hvis man ville købe en licens til den. Det var RIGTIG stærke sager dengang. Vi kom aldrig til at bruge det rigtigt, men det var så godt et markedsføringsargument.
Dataflex var skrevet i MT Pascal, og oversætteren generede pseudokode til en pseudomaskine. Brugeren købte så en licens til en fortolker, der kunne fortolke pseudokoden. En sådan licens belastede ikke projektet økonomisk og Dataflex var et rigtigt godt værktøj til 4GL udvikling på det tidspunkt. Det bedste på markedet.
Vi udviklede også i Pascal, og begyndte at bruge Anders Hejlsbergs nye Pascal oversætter. Vi havde nu al tid brugt hans Pascal oversættere, helt tilbage fra Compas Pascal. Det var den ubetingede bedste oversætter der fandtes i verden, Anders er, som Bjarne Stoustrup, et unikum. De to er de dygtigste software mennesker jeg nogensinde har mødt men også kender til. Jeg kan huske på COMDEX i 97, han fortalte mig han var blevet headhuntet af Microsoft, jeg var bare så glad på hans vegne, han havde bare gjort det så godt i Polydata og senere i Borland, som han var ansat hos på dette tidspunkt. Der var dog én ting han ikke ville ud med (naturligvis), det var hans hyre. Anders ses til højre med hans senere "Bill Gates" look
Det lykkedes faktisk at integrere Pascal med Dataflex, hvor der var tale om tunge beregninger, hvilket det var når der skulle beregnes kurs som funktion af rente, eller rente som funktion af kurs på pantebreve. Det kan kun gøres iterativt eller rekursivt, og her var det for langsomt at afvikle via pseudokode. Dataflex havde for øvrigt ikke rekursion, det var nu ikke nogen begrænsning, da vi kun brugte Dataflex til administrativt programmel.
Vi udviklede også "rigtige" programmer som jeg kalder dem. Vi videre udviklede på menumaster som Danline var med til at sælge for os. Peder Hvejsel var direktør i firmaet sammen med Mads Lund, jeg havde kendt dem begge siden 1994 hvor Peder (billedet), var min direktør i 9 måneder. Vi udviklede et nyere simpelt nyere menusystem, men vigtigst for denne periode var at vi udviklede et system til regressionsanalyse, én af mine kæpheste i matematik (numerisk analyse) og i datalogi. Systemet modtog koordinatsæt som input, og udviklede herudfra polynomier, hvor brugeren selv bestemte graden, f.eks. fyrretyvende. Systemet var så godt, at for n gående mod uendelig, gik koeficienterne mod koificienterne i Taylor rækkeudviklingen af f.eks. sinus, Ln, e, eller anden konventionel transendent matematisk funktion. Vi prøvede automatisk at generere koordinatsæt til sinusfunktionen, og bad systemet om at udvikle et polynomium af fyrretyvende grad til beskrivelse af sinusfunktionen. Glæden var stor, da vi bad systemet at vise den første afledede, den blev præcis –COS. Da vi fandt den fjerde afledte kunne vi næsten ikke få armene ned igen, den blev faktisk præcis en graf der lå oveni den fjerde stamfunktion, Sinus, set grafisk på skærmen.
Systemet blev blandet solgt til Laboratoriet for energiteknik på Danmarks Tekniske Universitet, dengang DTH.
Det store gennembrud fik vi med Discsweep, vi skal lige her have i mente, at operativsystemet var DOS og at Windows var ukendt endnu. Min fantastiske programmør Allan, kom med ideen og udviklede også systemet. Som noget helt nyt, brugte disksweep ideen fra Menumaster, med at vise directory strukturen på skærmen grafisk, det scorede point. På det tidspunkt kunne kun et fåtal af brugerne, overskue deres egen directory struktur. (Er det stadig sådan :-)
Programmets grundide var at rydde op på disken, mange brugere, løb i denne periode i pladsproblemer på deres harddiske, der typisk var på 30 megabyte. Vi lavede programmet der effektivt kunne rydde op, og havde den totalt ukendte papirkurvs funktion, som den senere Windows også fik, blandt mange andre af faciliteterne Discsweep.
Vi startede i sommeren 1988 et datterselskab i England, hvor jeg genså Mads Kjær Larsen fra Danadata og Datateam. Han havde startet Scancom Ltd. i England, Guildford, efter han havde solgt Datateam, der på det tidspunkt havde omkring 100 ansatte. Mads og jeg er begge meget kretive og på "no time" fik vi generet et koncept vi kaldte ICA, der stod for Intelligent Code Aproch. Dette koncept var total nytænkning på dette tidspunkt, og bruges den dag i dag af f.eks. Lotus Cooroperation og andre. Ideerne i konceptet var flere.
Vi sendte softwaren ud til brugerne som en foræring de kunne bruge, ligeså meget de ville, det var HELT NYT på dette tidspunkt, og var ikke set før. Den version de fik var begrænset, men kunne bruges og viste programmet i hele sin udstrækning. I dag er dette jo blevet til en helt velkendt måde at distribuere software på. Dengang var Internettet ikke kendt, og hverken http protokollen eller HTML var opfundet endnu, desuden var transnisionshastigheden alt for langsom i forhold til i dag, vi kørte typisk 1.200 eller 2.400 son baud rate. I dag (2010) er en typisk Internetforbindelse som absolut minimum 10.000.000 i baudrate. Programmet blev derfor distribueret på 3½ tomme disketter, de såkaldte hundekiks, som IBM indførte året forinden.
Kunden kunne så ringe, angive sit kreditkortnummer og udløbsdato, og dermed købe programmet her og nu.
Bag konceptet lå egentlig ikke så meget at sælge programmet, jo jo, vi forventede et rimeligt inflow af penge, da programmets pris, vel var hvad der svarer til et par hundrede kroner i 2010, og på grund af programmets værdi, var meget større for brugeren. Software var dengang væsentligt dyrere end det er i dag. Det virkelige væsentlige i ICA konceptet var, at når kunden købte produktet, blev hans computer scannet hor hele hardware konfigurationen og for hele software konfigurationen og resulterede i en meget komprimeret åbningskode, der i 10 cifre, sagtens kunne fortælle om 30 – 40 ting på computeren. Dette kunne være harddiskens størrelse og fabrikat, processor, grafikkort, udvidelseskort, størrelse af internt lager, fabrikat og meget anden hardware information, på software siden kendte ICA konceptet mange programmer og deres versionsnummer. Det brugtes til at registrere hvad der lå på kundens maskine, når kunden angav dette nummer, kunne han få en åbningskode af os, hvorved programmet blev åbnet. Det er i dag det vi kalder product key. Dette var fuldstændig nytænkning og ikke set før. I dag er det jo velkendt og den overvejende måde at distribuere software på, når vi ser bort fra ICAs yderligere scanning. Vi skal tænke på at det i 2011 er 23 år siden.
ICA koden, sammen med kundens navn og adresse blev registreret i forhandlerens database sammen med ICA koden og gav anledning til direct marketing, og heri lå én af de store styrker. Vi solgte ICA konceptet til flere storleverandører. I Skandinavien fik Esselte eksklusivret, de var dengang den største distribøer af software i Skandinavien. Primært ville vi i første omgang sælge produktet i USA og i England (US og UK som vi kaldte det). Så det blev til megen rejseri i både USA og England, dette var definitivt min mest spændende tid i Software branchen, jeg nød det i den grad. Møder rundt i verden. Et par dage i USA, så en dag eller to i England så måske Stockholm, Helsingfors og Oslo. I skandinavien havde jeg en tidligere IBM sælger med blankpudsede sko, Michael Storm. Michael og jeg "performede" rigtig godt sammen, og opnåede yderligere et godt venskab. Michael var ham der håndterede salgssiden og jeg håndterede tekniksiden. Vi havde stor gensidig respekt. Michael drev dengang et headhunter firma i den eksklusive ende, det hed Storm og Partners.
Lidt senere overdrog jeg direktørposten til Jan Poulsen, og blev arbejdende bestyrelsesformand for selskabet. På trods af jeg har været direktør i mange mange år, er det ikke det jeg er bedst til. Jan var og er en dygtig direktør, jeg var god på det det strategiske og kreative område, og en god software mand. Jan er nu også god strategisk. I dag er det Jan der ejer firmaet og er direktør i det. Pantebrevssystemet der er deres hovedprodukt, har jeg udviklet oprindeligt i årene 1985 - 1991.
Efter Microtech Software A/S
Efter Microtech Software A/S, fulgte vel ca. 5 år hvor jeg arbejde freelance. Det blev primært til undervisning indenfor:
Yderligere og måske næsten ligeså meget, skrev jeg en del bøger om datalogi ligesom jeg skrev rigtig mange artikler i ComputerWorld og PC World.
I 1998 etablerede jeg Korsgaard Informatik A/S, ejet 100% af mig, og med mig som direktør. Vi var allerede i 2000 otte mand. Vi udviklede stort set kun software på bestilling ,og denne kunne være næsten alt mellem himmel og jord, nogle af opgaverne kunne ligefrem indeholde udvikling af hardware som softwaren benyttede sig af.
Vi arbejdede meget for Nokia med indlejret software til mobiltelefoner, Rejseplanen, CVR registeret om mange andre ting. Vi havde kunder som f.eks. TDC, Rambøl Informatik, Kommune Data, DSB, Banestyrelsen og andre store firmaer. Billedet er et nutidigt billede af Bo Bjerrum fra dengang. Han var den første der blev ansat i firmaet.