S. Strategier for å bedre forholdette i kystsottett S.l. Hvorfor og hvordatt oppstår - PDF
S. Strategier for å bedre forholdette i kystsottett S.l. Hvorfor og hvordatt oppstår
Download "S. Strategier for å bedre forholdette i kystsottett S.l. Hvorfor og hvordatt oppstår"
1 S. Strategier for å bedre forholdette i kystsottett S.l. Hvorfor og hvordatt oppstår proble~ttette? I Kulturrådets årskonferanse i 1997 het ett av de diskuterte feltene: Kystkultur». Kysten har i større grad enn før nå kommet på dagsorden. Men innholdet dreier seg imidlertid mest om bevaring av kulturgjenstander ved kysten og hva slags ansvarsfordeling kulturarbeidet skal ha. I mindre grad dreier det seg om innholdet i dette arbeidet: en dypere analyse om hvorfor det er blitt slik det er i kystsonen, og hva vi kan gjøre for å forbedre forholdene. De viktigste årsakene til at forholdene i kystsonen mange steder er i ferd med å bli kritiske, både når det gjelder utbygginger, landskapsbehandling og holdninger er vist under: en ny generasjon eiere har et helt annet forhold til privatisering, inngi erding og allemannsrett folk tar seg generelt mer til rette uten å søke på forhånd folk har en mer pågående og frekkere innstilling privatisering med stadig flere kreative innretninger blir vanligere mange kommuner har ikke tid, fagkunnskap eller økonomi til utvidet kontroll kommunene møtes av et stadig større arsenal av dyktige advokater plan- og bygningsloven er fortsatt uklar på vesentlige punkter det er et uavklart forhold mellom LNF-områdene og landbrukets friheter ved arealbruk ofte uklart hvilke politiske nivåer som skal bestemm.e: kommune, fylke, stat ofte uenighet mellom de ulike politiske nivåene. Ett av de mest problematiske smutthullene i dagens regelverk er omgåelse av konsesjonsloven ved hjelp av forskudd på arv eller salg til egne barn. Dette er etter hvert ingen uvanlig framgangsmåte i kystsonen. Foreldrene kjøper en eiendom med boplikt, melder flytting og bor der mer enn seks måneder, før de s elger eller gir eiendommen videre til sine livsarvinger. Barn er etter 5.3 i konsesjonsloven fritatt for konsesjon, og kan fullt lovlig bruke eiendommen kun som fritidsbolig. Bølingshavn ligger på Kirkeøy, i den viktige feriekomm.unen Hvaler. Et byggeprosjekt ble utarbeidet i dette området. Det så ut som et vellykket boligprosjekt da det kom fra arlcitektenes tegne brett, som små hvite trehus i gammel sveitserstil. Politikerne vedtok at dette skulle være en perle for Hvalers egen befollming. I kommuneplanen for 1996 ble det beskrevet som et boligfelt». Men så velger entreprenøren å selge det som ferieboliger, og oppnår minst dobbel pris. Resultat er en «millionærvik for utenbysfolk. Kommunen går til rettssak, men entreprenøren vinner fram. En av innbyggeme sier: «Kommersielle krefter må ikke få holde på denne måten. De kan bare kjøpe seg noen advokater som er smarlere enn kommunens advokatet~~. Noe av problemet er også at hytter bestemt som utleiehytter, raskt blir solgt som privathytter for å finansiere utleiehyttene. Kommunen kan lite gi øre for å hlndre en bruksendring fra utleie til privat eie. Hvalers ordfører sier om noen av problemene: «Vi planla et ijuetalls boliger til fast bosetting, men før vi visste ordet av det, hadde entreprenører lagt ut boligene til salg som fritidsboliger. Utbyggerne har alltid mer tid og penger til å kjøre en slik sak juridisk enn kommunen har.... Dagens regelverk er uklarl og lett å omgå. De frekkeste vinner fram. Slik bør det ikke være». Det er en kjensgjerning at dagens store fritidsprosjekter starter med at sterke kapitalinteresser fremmer forslag om bygging av utleiehytter. Det er en smarl måte å få gjennom prosjekter, fordi kommunene ønsker inntekter fra turisme. Og kommunene går på dette agnet gang på gang. Etter at prosjektet er ferdig utbygd, viser det seg at hyttene blir solgt til den enkelte leietager eller på det frie marked. Typisk er at utbygger hevder at leieinntektene sviktet. I planleggingsfasen viser det seg at kommunene gjennom Plan- og bygningsloven kan angi formålet med reguleringen av et område, m en lov- 56 Ska.gerrakkysten mot år utvikling i balanse?
2 verket regulerer ikke eierformen. Dette innebærer at et kan- ~ skje meget attraktivt område, som blir bebygget med utleiehytter, plutselig blir en privat hyttegrend som seinere ikke gir konununen noen form for inntekter, ei heller nye arbeidsplasser. Man har foreslått i det siste at Plan- og bygningsloven bør endres slik ~ at eieme påbys å o drive utleievirksomhet og ikke som nå, bare har det som formå.i. Ett av de store vanskelighetene i kystsonen er at mange attraktive besøkskommuner ikke har store permanente staber. Staben er tilpasset de bofaste helårsinnbyggerne. Derfor er mange av de mest utpregede kystkommunene sterkt underbemannede sammenlignet med den store mengde hyttesaker som de ficitidsbesøkende bidrar til. Saksbehandlingen går sent og i mange tilfeller kan den ikke bli særlig grundig. Det synes nå tvingende nødvendig å gå nye veier for å komme i forkant av noen av de meste presserende problemer i kystsonen. Tjøme kommune startet f eks sammen med Hvaler kommune høsten 1998 et prosjekt som skal ta for seg feriekommunenes spesielle pro blemer. Også Larvik og Kragerø har sagt seg interessert i å ta del i erfaringsutvekslingen. Tjøme har ansatt en mann i et prøveprosjekt for spesielt å se etter ulovligheter, få en raskere saksgang og kontrollere om boplikten overholdes. Etter hvert som feriekommunene får en mengde hytter, kan ~ -=. uii1111 '"i..~~c1.,7 Fig Tenkt privatisering av strandsonen i 3 trinn, med 15 års mellomrom (øverst), 1980 (midten) og Dette skjer langs hele Skagerrakskysten (V. Asheim -97) dette være den eneste måte å sjekke om at alt foregår i lovlige former, og at forskjellsbehandling ikke forekommer. Det er mange eksempler på at de ulike politiske nivåene (kommune, fylke, stat) er uenige i forvaltning av kystsonen. Som regel dreier det seg om kommune- og fylkesnivået, siden det oftest er slik at saken går til fylkesmannen før endelig avgjørelse. I noen 57 Skagerrakkysten mot år utvikling i balanse?
3 saker blir det imidlertid mer komplekst. På Edholmen i Hvaler har man ønsket å bygge et reiselivsanlegg, men fylkesmannen har gitt innsigelse. Miljøverndepartementet har grepet inn og likevel gitt kommunen tillatelse. Det er i perioder problem at ulike politiske nivåer ofte er uenige i forvaltning av Skagerakkysten. Det er en ytterligere grunn til at man burde diskutere detaljene i en langsiktig kystsoneforvaltning, og deretter utforme praktiske skriv om forvaltning av denne kystens umistelige kvaliteter. J.t. Hvorda11 bedre forholde11e f lcystsottell1 De uheldige forholdene i Skagerraks kystsone er nå kommet så langt at det offentlige må foreta drastiske grep. De viktigste av disse burde være: lovverket må gjennomgåes, forenkles og forbedres (spesielt: plan- og bygningslov, friluftslov) øko krim kobles inn i flere av de vanskelige utbyggingstilfellene viktige besøkskommuner får spesialstillinger over statsbudsjettet informasjonen må fornyes og bedres (generelle informasjonsark, internett, seminarer) FJg Vulgær brak av landskap. Disse uhytteue11 har stått her l Oere 10-år (Søndeled, A118t Agder) det utarbeides en offentlig utredning over forholdene i Skagerrakkysten Det offentlige Norge har satset sterkt på miljøvern i norske kommuner ved i en rekke år å betale stillinger øremerket arbeid med miljøvern, det såkalte MIK-prosjektet (Miljøvern i Kommunene). I 1996 har ca 70 prosent av alle kommunene tilsatt egen miljøvernleder. Mens disse stillingene har vært svært anvendelige innenfor det «klassiske miljøvernet: vann, avfall, kloakk osv, er de på langt nær så vellykkede når det gjelder de mer brede miljøforhold, som f eks forvaltning av kysten. Dette krever ofte helt annen akademisk utdannelse og fagområder enn vanlige biologer og natwforvaltere, som f eks sosialantropologer / etnologer, kulturgeografer, sosiologer, jurister og psykologer. Presset på kystkommunene er nå meget sterkt. Mange av de som allerede eier eiendommer eller er på vei til å kjøpe eiendommer, råder over et arsenal av skapskodde advokater, fordi de ofte er spesielt pengesterke. 58 Skagerra.kkysten mot år utvikling i balanse?
4 Kommunen er i dette spillet rått parti, selv om de har spesialstillinger som miljøvernrådgivere. Noen kommuner har større problemer enn andre, selv om de ikke innser det selv. Det kan oppfattes som et nederlag for en kommune å innse eller notere at kommunens natur- og kulturlandskap ikke lenger forvaltes slik storsamfunnet ønsker det, som framstilt i de siste statlige meldinger. Slike kommuner bør nå snarest få overført stillinger innen flere områder, som jus, arkitektur, sosiologi, miljøvern og naturforvaltning. I mange kystkommuner går en vesentlig av arbeidet i teknisk sektor med til å behandle saker som har med besøksnæringen å gjøre. Dette er bl a kommuner som: Tjøme, Hvaler, Råde, Rygge, Bamble, Kragerø, Risør, Tvedestrand, Arendal, Grimstad, Lillesand, Kristiansand, Søgne og Lista. Dette er ingen laitikk av de nevnte kommuner, bare en stadfesting at de trenger spesialister med tilsvarende ammunisjon og slagstyrke som sine potensielle velhavende motparter. Hvis en skal motvirke den negative utviklingen som Skagerrakkysten har gjennomgått de siste tiår og fortsatt er utsatt for, kommer man ikke unna at informasjonen må bedres vesentlig. Dette gjelder mange t;yper informasjon, som f eks informasjon fra kommunene til sine innbyggere og besøkende når det gjelder inngrep og aktiviteter i kystsonen, informasjon fra stat til fylk- Flg For hver ny generasjon bygges hyttene på. Her er det gjort l en bygningskropp esmann, fylkeskommuner og primærkommuner. Men det gjelder også informasjon fra de biologer og naturforvaltere som undersøker f eks biologisk mangfold i kystsonen, slik at dette mangfoldet og dets utvikling kan sees i sammenheng med historisk bruk av området. Hvis de omtale artene i rapportene til kommunene kun betraktes som deler av frimerkesamlingen med oppramsing av sjeldne planter og dyr, vil den vanlige innbygger skjønne lite. Den praktiske økologi må forklares pedagogisk. Dette gjelder også informasjon fra dem som planlegger store inngrep i kystsonen. Deres informasjon (og forsøk på konsekvensanalyser) må få mye høyere kvalitet. Den overordnete informasjon fra de offisielle myndigheter til primærkommunene om hvordan disse økosystemene i Skagerrakkysten skal forvaltes, må forbedres vesentlig. Man overlater ikke til enkeltkommuner å forvalte verdensarv som inkabygninger, pyramider og greske templer. Men den samlete Skagerakkysten med sine historiske hvite byer tilhører også verdensarven, hvor til nå 4 norske elementer befinner seg (UNESCOs liste). Under er samlet en del forslag til hvordan slik informasjon kan utformes. 59 Skagerrakkysten mot år utvikling i balanse?
5 Et forhold som kan vesentlig forbedres, er at kystkommunene (ved sentral hjelp) utformer informasjon som gir detaljert opplysning om hvordan man skal forholde seg i kystsonen, med irmgrep, bygninger, mudringer, brygger, tilbygg, plassering av alle byggverk i naturen mm. Det er vanskelig å forstå hvorfor slik informasjon ikke allerede finnes, og kun på en slik måte kan man komme i forkant av utviklingen. Et slikt praktisk og enkelt veiledningshefte skulle vise frihetsgradene i behandling av kystsonen i det spesielle landskap kommunen besitter. Alle som skal foreta noe som helst inngrep må først lese (og forstå) r - denne veiledningen. D Den skal gi detaljerte...-- svar på alle tenkelige inngrep som kan gjøres d fj l i dette landskapet, og - - sier også om hvordan kommunen (eller andre politiske mvaer som fylke og stat) stiller seg til disse irmgrepene. Når man forventer lgennskap til denne veiledningen, blir også en del av arbeidet med forvaltningen betydelig lettere. Etter mange år som saksbehandler i to viktige kystkommuner ved Skagerrak, vet forfatteren at slike skriv ville vært til stor hjelp. Ved store irmgrep må man illustrere hvordan inngrepet er te~... ""; gjennomført, og det må også foreligge tilstrekkelig høykvalitet fotomateriale fra området. Dette fører til mer arbeid for dem som skal gjøre inngrepet, men - J" ---- ' '. : l ~ Flg Eksempler på tegninger som har kommet inn l bygningsråd l norske kystkommuner Skagerrakkysten mot år utvikling i balanse? 60
6 hvis man hadde sett detaljene i sakspapirene i en rekke av søknadene som senere fører til inngrep f eks rundt hyttebygging i kystsonen, hadde man ikke trodd sine egne øyne. Det innebærer bl a tegninger som kan synes å ha framkommet under en middag på lgøkkenet der den eneste rette linjen å tegne etter, må vært kantene på kniv eller gaffel. Et slikt detaljert skriv skal omfatte forhold som: inngrepets mål, kvalitetskrav, vurderingskriterier, dokumentasjon og praktisering. Veiledningsheftet bør bli politisk behandlet og heftets formelle status avklares på en slik måte at man forutsetter dette lgent før aktørenes inngrep i kystsonen. Siden kysten og forvaltning av denne har kommet på dagsorden i mediene ved primært å vise til eksempler hvor det ikke fungerer, er det på høy tid at man arrangerer et seminar der alle utfordringer og problemer tas opp i detalj: forholdene rundt biologisk mangfold og arealbruk, det historiske arealbruk og biologisk mangfold, form på de skriftlige arbeidene til kommunene om areal og arealbruk, betydning av økologisk teori omkring biologisk mangfold, arkitektur (historisk og nåværende) rundt Skagerrak, reiseliv og arkitektur, typeområder, stedsverdier, teorier rundt stedskunst og de overordnede krav til arealbruk i dette området. Det hersker usikkerhet når det gjelder hvordan arbeidet med biologisk mangfold på lokalt nivå kan og bør legges opp i norske kommuner. Et godt hjelpemiddel ville være å utforme en informasjonstavle (eller hjemmeside) på intemett. Denne burde skissere innholdet i slike planer på kommunalt nivå, der både teori og praksis får sin rettmessige plass. Som grunnlag for mål og tiltak er det viktig at det er foretatt en gjennomgang av hvilke virkemidler kommunen har til rådighet i arbeidet rundt forvaltning av kystsonen. Gjennomgangen bør omfat- ;... if;. <. -~... te virkemidler i videste forstand, samt inneholde en vurdering av dem. En in.temett-tilgjengelig informasjon om bærekraftig» arealforvaltning av norske kommuner bør også inneholde oversikt over hvordan norske kommuner skal gripe an og gjøre det praktiske arbeidet rundt biologisk mangfold, bruk av areal for å opprettholde biologisk mangfold og «bærekraftig forvaltning» av kystsonen (areal, bygninger, utbygginger mm). I de fleste norske kommuner er det lagt lite vekt på totallandskapet og dets forvaltning. I et slikt arbeid vil dette være ett av temaene - og det setter utbredelsen av arter inn i et nærmere menneskeligavhengig forhold. Det virker ikke redelig å snakke om biologisk mangfold når man hele tiden klart viser fram kommunelandskap dominert av umenneskelig enfold». I forvaltning av biologisk mangfold spiller artene en avgjørende rolle. Denne oppslagsboka på intemett bør forsøke å oppsummere og sette i sammenheng tilgjengelig kunnskap om forvaltning av enkeltarter, organismesamfunn, natur-, kulturlandskap og Flg Kulturlandskap som viser historisk bruk (Hvaler, Østfoldl. Slike landskap må tas vare på 61 Skagerrakkysten mot år utvikling i balanse?
7 l immaterielle natur og kulturlandskap i kommunene. Forvaltning av arealene i en kommune må ses i en slik sammenheng - det hjelper lite å ta vare på en sjelden karplante på en sandstrand når nærområdet utenfor er knust av hytteutbygging og/ eller sterk slitasje. Vern og bærekraftig bruk av biologisk mangfold er knyttet både til «urørt natur, det dyrkede landskapet og grøntstrukturen i komm.wlene. Etter bestemmelsene i Plan- og byg ningsloven er kommunene den sentrale planleggings- og reguleringsmyndighet. Videre er komm.uene nå blitt forvaltningsorgan etter viltlov, lakse og innlandsfiskelov og landbrukslovgivningen. Dette betyr at kommunenes rolle som samordnings- og arealforvaltningsmyndighet er blitt styrket. Sammenholdt med at globale og regionale problemer ofte består av summen av lokale handlinger og adferd, innebærer dette f eks at kommunene vil spille en nøkkelrolle i arbeidet med å sikre en tilfredsstillende oppfølging av FNs konvensjon om vern og bærekraftig bruk av biologisk mangfold, og i løsningen av miljøproblemene generelt. Dette høres klart ut på globalt (eller teoretisk») nivå, men forholdene er slett ikke klare på lokalt nivå. Den rene artsutbredelsen er forskjellig fra begrepet biologisk mangfold. Et uavklart forhold gjelder mellom det genetiske mangfold innen arten og implikasjonen dette gir for kommunal forvaltning. På de fleste områder er en kunnskapsbasert forvaltning av arten nesten umulig, fordi det finnes for liten økologisk og spesielt genetisk kunnskap utover den rene artsutbredelsen. Det er imidlertid ikke sikkert at dette alltid utgjør et vanskelig avveiningsfelt i komm.wlenes ressursforvaltning. Blant de viktigste honnørordene i moderne miljøforvaltning er biologisk mangfold og «biodiversitet» - disse ordene blir anvendt så ofte og ukritisk at innholdet er smuldret opp. Innholdet i begge ordene er en funksjon av artenes geografiske utbredelse. Men den geografiske utbredelse inneholder en dynamisk faktor med komplekse årsak-virkningsforhold bl a relatert til klima, klimaforandringer, landhevning, beiting, spredningsøkologi., vokseevne, suksesjon og økologisk konkurranse. Utbredelsen av arter er noe mye mer enn en statisk, og kanskje uestetisk frim.erkesamling. En bærekraftig forvaltning av kommunens ressurser får først mening når forholdene over blir satt inn i en dypere økologisk og systematisk sammenheng. Dokumentet på intemett vil presentere en praktisk, økologisk utdypning av begrepet biologisk mangfold, abiodiversiteb og lignende begreper, og bør inneholde et nybrottsarbeid innenfor de immaterielle kulturminnene - et nytt felt innen kommunal forvaltning, som vanligvis aldri behandles i sammenheng med en kommunes naturverdier, men som er avgjørende for kommunen som asted og besøksområde. Det ville være naturlig at Kommunenes Sentralforbund (KS), Milj øvemdepartementet (MO) og Direktoratet for Naturforvaltning (ON) utførte prosjektet i samarbeid, slik at kommunene fikk maksimalt utbytte av å besøke denne oppslagstavlen (hjemmesiden) på internert. Hjemmesiden må opprettholdes slik at den er faglig ajour, f eks hver 4-6 måned. Oppslagstavlen bør behandle følgende forhold i det utvidete forvaltningsbegrep i kystsonen: juridiske forhold, databasebruk, digitale kart, generell nett-informasjon fra intemett og utviklingen innen det internasjonale miljø- og kulturvern. 4. Slcagerrab kystsotte - 11tot en utvikling l balanse 4.1. Slcagerraklcysten - et fortsatt verdlfullt lattdslcap Avgjørende deler av Norges bosetnings- og næringshistorie er knyttet til kystsonen. Sonen har derlor blitt et område med store fysiske forandringer. Dette får viktige følger for fastboende og besøkende. Dessverre har man til tross for det ovennevnte ennå ikke maktet å framholde kvalitetene eller de spesielle karakteristika rundt de historiske prosessene i denne sonen. Mange viktige regioner har derlor fått redusert sitt biologiske mangfold eller er offer for betydelige stedstap. Det er 62 Skagerrakkysten mot år ' utvikling i balanse?
8 foretatt noen enorme inngrep med effekt både på biologisk mangfold og landskapet generelt, som man ennå ikke ser slutten på. Mange av dem som oppholder seg ved havet i besøkssammenheng har sin opprinnelse utenfor dette området. Disse menneskene gjør nå over store deler av landet de største påvirkningene i kystsonen. Derfor er det viktig å få fram hva som er i ferd med å skje i kystområdene, der trykket fra Norges besøksnæring er mest intenst. Kystnaturens tålegrense og opprettholdelse av det biologisk mangfold blir et stadig viktigere ord. Det er avgjørende å kunne identifisere hvilken tålegrense et område har før hele stedets kystkarakter er borte. Tiden er overmoden for å utforme et prosjekt som belyser disse problemene og foreslå innspill til en bærekraftig kystutvikling. Det er problemer å gripe fatt i de store linjene, bl a fordi forandringene skjer over mange år. Innenfor korte tidsintervaller kan derfor disse bare identifiseres av dem med utpreget kunnskap, sans og evne til å observere forandringer. Det ser heller ikke ut til å etableres gode og sterke allianser før store deler av kysten blir ødelagt. Den siste trend innen besøksnæringen i kystområdet er å søke med helikoptre Flg Slik skal det aldri mer se ut langs Skagerrakkysten. Gamlebyen (Tangen, Risør) rundt 1930 etter utsynstomter (ofte svært karakteristiske og viktige landskapselementer for et sted - såkalte stedskarakterer ), eller bygge store leilighetskomplekser i nærheten av attraktive, historiske byer. I stor grad blir det også konstruert hele Sørlandsbyer - som mangler store og viktige kvaliteter, bl a de mange, små og tidkrevende detaljer som gjorde og gjør de gamle uthavnene levende og spennende å besøke. Det at man bygger så hurtig og ikke har råd til å inkludere disse detaljer, er også med på å utarme kystsonen. Utviklingen i kystsonen er nå kommet så langt at vi mange steder må gå igang med å restaurere områder, men vi har til nå liten eller ingen kunnskap eller erfaring om hvordan dette skal gjøres. Miljøvemdepartmentet har i St.meld. nr 29 (Regional planlegging og Arealpolitikk) sagt følgende som skulle innbefatte Skagerrakkysten: Samspillet mellom natur, bosetting, kulturminner og næringsvirksomhet gir enestående muligheter til reiseliv og rekreasjon i landet vårt. Knyttet til de tradisjonelle 63 Skagerrakkysten mot år utvikling i balanse?
9 næringene er det vokst fram kystkultur og bygdekultur, som uttrykker til dels store forskjeller i leuemdte mellom ulike regioner, og mellom distriktene og byene. Dette kulturelle mangfoldet er av stor verdi og md tas uare pd. Distriktene md ogsd i framtida spille en avgjørende rolle i forvaltningen au landets natur- og kulturarv og for næringsutuiklingert~~. Og det uttrykkes videre: ftfor d nd mdlsetningene om d minske presset pd natur- og kulturmiljøet, ivareta biologisk mangfold og bevare de naturgitte og menneskeskapte ressursene, md oppmerksomheten rettes mot omrdder med stor økologisk verdi og naturskjønnhet, og en rikholdig kulturell og arkitektonisk arv. Miljøverndepartementet uil legge økt uekt pd at registrering og kartlegging at natur- og kulturlandskap, med siktemdl at kvalitet og mangfold i det norske landskapet blir ivaretatt. Til grunn. for arbeidet bør legges at det norske kulturog naturlandskapet rommer en helhet au kultur- og naturminneuerdier, samt store kunnskaps- og opplevelsesverdier knyttet til det biologiske og kulturelle mangfold». Dette må forstås slik at Skagerrakområdet, hvor man fortsatt tydelig kan lese det historiske landskapet i restene av det som fortsatt finnes, i særklasse skulle få oppmerksomhet nå, slik at Flg Stedstap på Tjøme. Hjelpeløs tolkning av vakkert Daturlandskap ikke deler av området omformes til et prøve- og lekefelt for noen få, privilegerte grupper. Men hva ovenstående betyr i praktisk politikk, svarer Miljøverndepartementet imidlertid aldri detaljert på. Det blir med fagre ord. I noen tilfeller er det nødvendig at konununene verner områder etter 25.6 i Plan- og bygningsloven PBL, ved å utforme reguleringsplaner med formålet spesialområde/bevaring. Konununene kan således selv verne områder, som er spesielt viktige og karakteristiske for stedet. De fleste konununer synes ikke å være klar over denne muligheten, iallfall er det svært få områder som er regulert med dette formålet (i den viktige besøkskommunen Hvaler, intet område per ). Skal Skagerrakkysten framstå som et kystområde, må menneskene fortsatt bo nmdt kysten. Et viktig forhold er derfor boplikt i kyst- og øykommunene. En av grunnene til boplikten f eks i Lillesand er at det hevdes at man ikke bare selger boligen sin, men også en bit av lokalmiljøet Denne kom- 64 Skagerrakkysten mot år utvikling i balanse?
10 munen har vært en av de mest restriktive på Sørlandet når det gjelder boplikt, som det vært bred politisk enighet om siden Flere utsatte kystkommunene arbeider nå mer aktivt enn tidligere med å få faste bosetninger nær kysten og på øyene. Lillesand strammer inn boplikten med det mål og den ambisjon at den faste bosetning skal styrkes, spesielt de gamle og kjente uthavnene Gamle Hellesund, Akerøya og Brekkestø. Kommunen gjør her et dyktig forsøk for å få mennesker til å bo fast. Målet er å stanse utviklingen som har ført til frafiytting, og gjort stedene lgent utelukkende som ferieidyller. I det lange løp fører dette til en negativ spiral, og folk flest tror det ikke er mulig å kunne bo her hele året. Hele tida understrekes alle praktiske problemer ved å bo i de gamle uthavner og øyer. Men det er også store kvaliteter i å kunne bo i kystområdet: stillhet, voldsomt vær og natur, nærhet til alt, solide oppvekstforhold for barn, tid til å være sammen, muligheter til å skape et samfunn (dugnad, samarbeid) og muligheter for å være alene (eden norske ursæregenhet ). Lillesand kommune hevder det går godt an å bo i skjærgården hele året. I tillegg til ikke å fravike boplikten på de eiendommene der det har vært fast bosetting, akter kommunen å skjerpe kontrollen med de som leier vekk eiendommer det er boplikt på. Tidligere gikk det mange Fig Natur- og kulturlandskapet på øyene er følsomme systemer (Hvaler, Herføl, Østfold) historier om pengesterke østlendinger som «leide seg en sørlending, og på denne måten overholdt boplikten. De fastboende i de gamle uthavnene ønsker selv flere naboer i skjærgården, og er glade for kommunens offensive arbeid. Kritikk må her rettes mot mange departementer i data-alderen. IT-samfunnet betyr at all aktivitet blir frakoblet stedet, det er ikke nødvendig å være i de store byene lenger. Med datamaskin og videomuligheter kan du gå på skole, motta videre- og etterutdarmelse og arbeide hvor du måtte ønske, om det så er på de ytterste øyene. Reiseliv er blitt et slags trylleformular på den tidligere trevarekysten. Denne naive innstillingen medvirker til at man tror dette vil gi ubegrensede inntekter, uten tilsvarende ulemper. Men ofte sitter lokalsamfunnet igjen med avfallet og ulempene. Mesteparten av fortjenesten havner hos utbyggerne - de store selskapene. Ofte er det til og med vanskelig å foreta en god prissetting på fellesarealet eller kommunenes areal i dette området. Således skriver Kapital at prisen på et spesielt tomtekjøp i Risør i 1998 var latterlig lavt. «Til tross for at 65 Skagerrakkysten mot år utvikling i balanse?
11 Risør har store økonomiske problemer, kan man altsd fortsatt gjøre gullkjøp her, hvis man har de riktige kontaktene og ikke gd.r ut i markedet for d lodde markedsprisen», hevder Kapital, og slakt er Risør kotnznunes arbeid rundt dette prosjektet. "Risørs mindre begauede kommuneledelse bør riue seg i hdret au fortvilelse», skriver jownalisten. Kapital :finner dette meget oppsiktvekkende i en tid da kotnznunen har store økonomiske problemer. Men kommunen slår tilbake og mener at Kapital er rølpete og uetterrettelig». Både DnB Eiendom og Hausman Industrier (som har lqøpt området) tilbakeviser Kapitals artikkel som ~rbare tøys». Kapital har imidlertid ikke gått tilbake på innholdet i sin artikkel. Folks historiske holdninger i dette området er også avgjørende for utviklingen av arealene. Den klassiske sørlandske væremåte: en underdanighet for penger og makt, koblet med en overdreven respekt for den økonomiske overklassen, sammen med en svakhet for de mange mediakjendiser i sørlandshyttene, er farlige kombinasjoner. Den følsomme Skagerrakysten trenger noen som kan ta ordet fra munnen og i klartekst si hva som er i ferd med å sige. Tiden er også kommet for objektivt å vurdere de totale virlaringer av RPR for Oslofjorden på hele trevarekysten. Den opprinnelige meningen med RPR-0 var nettopp at den følsomme Skagerrakkysten skulle skånes mot uvettig utbygging. Det som en derfor nå ser både på Hvaler, i Kragerø, Tvedestrand og Risør burde få flere ansvarlige aktører i Miljøverndepartementet til å reagere. En ting er å utforme RPR-0 som man ønsker skal forbedre og dempe aktivitetene i kystområdet. Men hvis resultatet blir at det aldri har vært så stor aktivitet i utbygging av fritids- Flg St:udle l punktering av åsrygger (Arendal, Aust Agder) boliger og utleiehytter i dette området som nå, må en reagere og spørre åpent og ærlig om RPR-0 virkelig svarer til forventningene. Planen rundt RPR for Oslofjorden, hvis ide kanslge kom til i korridorene i miljøverndepartementet, har ikke tatt tilstrekkelig hensyn til kystens egne karakteristika, inklusive uden nye generasjons holdninger i kystsonen. Det at kystsonen i RPR blir delt inn i tettsted og spredt bebyggelse, det siste med mulighet for fritidsbebyggelse, har medført mye kreativt arbeid for dem interessert i mulige smutthull: som f eks de nye store Sørlandsbyene, plassert mer enn 100m :fra havet, utenfor RPR-0 sonen. Men mye av det som foregår er også fordekt bygging i l O O meters sonen, få meter :fra havet. Disse inngrepene omfatter hele Sørlandsbyer og askipperhus, men uten noen av de viktige karakteristika ved nettopp disse byggverkene. Det er kun etterligninger, ribbe te for detaljer som nettopp karakteriserer disse husene. En må bare spørre seg hvor det utvidete miljøvernet er i disse kommunene? Og hvor er Miljøverndepartmentet? Miljøverndepartementet har gjennom sitt MIK-prosjekt gitt store midler for å forbedre DXUjøver.nets s~g i området, men nå ser det ut som mye av disse kunnskapene er gått tapt. 66 Skagerrakkysten mot år utvikling i balanse?
12 .f.1.1. Hvorledes uttttvike stedstap? Sjefsredaktør i Fædrelandsvennen Finn Holmer Hoven er en viktig kommentator og kritiker til reiselivssating, turisme og hytteplaner på Sørlandet. Holmer Hoven oppsummerer dette feltet slik: «Sørlandet er i ferd med å bli en feriemessig møllpose. Alle maktpers onene på Østlandet har hytte her og vil beuare ferieparadisene for seg selu. Og sørlandspolitikeme har gått på limpinnen. De skjønner ikke at turisme er den mest underbetalte næringen i Norge. Den er usikker, sesongbetont og dårlig betal'tp. Fædrelandsvennen har innen dette feltet holdt en litt annen linje enn de fleste andre, som Tvedestrandsposten og Aust Agder Blad (Risør), som ofte nesten loitikkløst bifaller store planer og inngrep. Agderposten har ingen overordnet, klar linje i sitt forhold til kystsonen, noen steder er ofte den sterkt loitisk (Tvedestrand), andre steder sterkt positiv (utbygginger i Risør). Rundt utbyggingene i Risørområdet har lokalpressen, som ikke er uvanlig, spilt en aktiv rolle på utbyggers side. Begge siders synspunkter har imidlertid alltid fått slippe til i avisenes spalter. Kan man likevel stille spørsmålstegn ved deres objektivitet, og kan avisene nærmest betraktes som direkte støttespillere og markedsførere for utbyggerne? Dette gjelder både den såkalte cboligblokkutbyggingen i Risør sentrum (se s. 83), utbygging på Østebøneset og andre steder 1 kommunen. Ofte er det ikke klart om oppslagene er uavhengig jounalistikk, eller partsinnlegg. Selvfølgelig kan en ikke klandre lokalaviser at de har sine egne syn på den lokale utvikling innen et så viktig felt som reiseliv. Men når en i årevis følger de positive oppslagene store utbygginger får, vil en seriøs leser måtte vurdere begrepet uavhengig journalistikk rundt disse naturinngrepene. Man savner dypere journalistisk arbeid som innebærer konsekvenstenkning rundt disse viktige sakene, ikke bare sakene ukritisk belyst fra utbyggers side. Saken har derfor flere prinsipielle sider som burde være av interesse for de departementer som lenge har ment noe om utnyttelsesgraden i en følsomt område som Skagerrakkysten. Tida er også moden til å stille spørsmål rundt bruk av lokale konsulenter rundt utbygging og om de er tilstrekkelig uavhengige og konsekvensrelaterte. Asplan-Viak Sør med hovedkvarter i Arendal (tidligere bare Viak) har fått en rekke utbyggings- og konsulentoppdrag i Agder, og kan nesten sies å ha monopol på slikt arbeid. På Buvikaplatået ved Risør, var det rundt 1990 planer om å bygge ut en hel liten by, som visuelt ville konkurrere sterkt med den mhvite byen. Plantegningene fra VIAK som tilrådde utbygging, forsøkte å 'minimalisere den visuelle effekten av anlegget ved å framstille det ferdige utbygde området i en juridisk ikke-bindende regning, i et såkalt glansbilde. Illustrasjonen viser en utbygging som dekkes av en frodig løvskog, mens det i dette området var mye skrinn ~sko~. Og den reelle utbyggingen ville bli plassert dominerende med siluettvirkning fra havet. Ved å framstille området på en slik måte gjorde dette til at utbyggingen bl~ Fig Den store utbyggingen på BuvJkaplatået nær Risør by, sljk den ble framstilt av Vlak. Tegningen stemmer ikke med naturforholdene 81. OPPRISS AV BEBYGGELSEN SETT FRA SJI!EH. Skagerrakkysten mot år utvikling i balanse? 67
13 politisk stadfestet oktober 1988, uten at planen fikk innsigelse av fylkesmannens miljøvernavdeling i Aust Agder. Slike villedende tegninger, som ikke viser hvorledes området blir når det er ferdigstillet, er vanskelige å gardere seg mot og gjør laitiske vurderinger nesten umulige. Det sedvanlige problemet på Sørlandet - mangel på midler- gjorde at utbyggingen ikke ble påbegynt umiddelbart. Etter noen få år, mens undertegnede var miljøvernrådgiver i byen, ble den, etter sterk politisk kamp, tatt ut av byens bebyggelsesplaner pga miljøvernhensyn. Byens miljøvernl.edelse var motstander av inngrepet i det følsomme området, fordi det fikk for dominerende visuelle effekter. Området var nærmest ubebyggelig. Ved å bygge et så stort antall boliger i et følsomt og eksponert åsområde, ville hele stedets karakter forandres. Vegetasjonsbildet ville bli totalt endret, og både nær- og fjernvirkningen ville bli en meget synlig faktor i landskapet, en karakteristisk åsrygg nær Risørs gamle bysent.rum. En del av boligene var planlagt som rekkehus. Rekkehus på slike ekstremt eksponerte steder og med slike dimensjoner, ville selvfølgelig gitt en stor visuell effekt på det estetiske bildet. Over 90 % av bygningene ville få en større vertikal tomteavstand enn 3 meter, og over 30 o/o mer enn 5 m fra den ene siden av huset til den andre. Det er tydelig at de som bygger ut vet hva som fortsatt betraktes som attraktivt på Sørlandet. Dette er grunnen til at man systematisk ustjeler navnene fra de nærliggende historiske tettsteder med tydelige stedskarakterer. Derfor kaller man utbyggingen i Gjeving (Tvedestrand) opp etter Lyngør. Hvis man skal selge (det man egentlig skulle leie ut), i Gjeving, står det slik: øfri:tidsbolig i strandkanten ved Lyngør til salgs. Unikt sørlandsmiljø vis å vis Lyngør. Det kalles Troja LyngørporteTtJI. Og videre: «Sørlandet pd. sitt aller beste». På samme måte presenteres den store utbyggingen i Portør brygge slik: «Moderne feriested i gammel sørlandsstil». Vi er i ferd med å få betydelige stedstap i Norges kystsone fra Lindesnes til Svinesund, fordi det mange Flg Dette utbyggingsområdet ligger på Gjerriøg, men har navn etter Lyngør (Tve destrand, Aust Agder) 68 Skagerrakkysten mot år utvikling i balanse?
14 steder er overbru.k av linjaler. Det vil gå for langt å nevne alle eksemplene her, men ett skal nevnes. I det vakre kystlandskapet rundt byen Arendal ligger en rekke karakteristiske uthavner med stedskarakterer: Kolbjørnsvik, Barbu, Rekevig, Merdø (prøv å uttale den hvis du informerer en fransk turis~ og Sandvigen. Arkitektkontorer i Arendal har de siste tiår i dette følsomme landskapet plassert den ene firkant etter den andre. Dette kontrasterer voldsomt både med natur- og kulturlandskap. Det argumenteres fra noen arkitekter med at vi nå lever i aen ny tid, ingen nostalgisk periode. Men Sørlandet selges fortsatt med de nostalgiske tthvite byene» som stedskarakterer, i alle viktige turistinformasjoner om Norge. Og det :finnes mange andre former enn firkanten i kystsonen. Studer Knut Knudsens vellykkede hytte ved Portør, satt opp i 1948 for over en generasjon siden. Hvorfor kan arkitektene ikke videreutvikle elementer av denne byggestilen i den krevende kystsonen rundt SkageiTak? Før man bygger i SkageiTakkystens meget kuperte terreng, er det nødvendig å foreta en landskapsanalyse i og rundt tettstedet. I en slik stedsanalyse må det tas stilling til en egnet tettstedsgrense, samt hvilke land- Fig Kystlanclskap sett gjennom linjalen. Form og dimensjon sprenger kystlandskapet skapsområder utenfor denne som bør underlegges særskilt arkitektonisk og landskapsmessig analyse. De mest dominerende landskapselementer, som åser, koller og karakteristiske fjellpartier, bør silcres mot nedbygging. Nye inngrep bør gjennomføres med stor omtanke. Et økende problem i sørlandsbyene er flytebryggene som opptar stadig mer areal av indre havn og andre områder. Bryggene gir nesten inntrykk av et landområde som fortsetter ut i sjøen, og gjør det nesten umulig å oppnå et enhetlig bilde av kystsonen rundt havna. Mange av flytebryggene eldes dessuten dårlig, slik at de mer riktig beskrevet framstår som «flytende søppel med landkontakt». Det er viktig at våre mest attraktive historiske byer på sikt fjerner flytebryggene som fortetter området og bryter vannspeilet i indre havn Kan kyste11 fortsatt stå ha11 av? Utfordringene og problemene rundt forvaltning av kysten fra Lindesnes til 69 Skagerrakkysten mot år utvikling i balanse?
15 Svinesund har mange komplekse sider. Noen av de største er forbundet med boligog fritidsbygging, andre med industriaktiviteter, sjøbasert eller på land, atter andre med veier, utskipingshavner, båthavner og søppeldynger. I tillegg til dette er det tusenvis av mindre inngrep som tilsammen påvirker kysten over tid. Det er derfor vanskelig å konkludere med om kysten fortsatt kan ustå han av11. De historiske aktivitetene i trelastkysten» er for alltid forandret. Strandsitteme, fiskerne, kombinasjonsbrukene, småbøndene og mye av den sjøvendte industrien kommer aldri tilbake. Spørsmdlet blir da, skal vi beholde et landskap hvor man kan lese noen utvalgte historiske aktiviteter - eller omfonne det til hvilket som helst landskap, hvor som helst i Norge? Ønsker man fortsatt å kunne lese en kulturaktivitet eller arbeidsaktivitet av et landskap? Det er dette en milliardindustri som twismen selger til sine brukere: Norges landskaper og historie. Hvis landet ble dekt av typehus, og vi hadde sprengt bort de viktigste landemerkene, er det ingenting å selge til de besøkende. Hvis det er enighet om at man fortsatt skal lese en historisk aktivitet fra det som er igjen i kystsonen, må vi begynne å oppføre oss i samsvar med dette. Forvaltningen til et av de mest attraktive kystområder på kloden er for viktig til at vi kan overlate den til den enkelte kommune. Landets myndigheter bør forstå at dette ikke lenger kan fungere slik man ønsker og forventer. Kommunene har sine egne lokale kon:o.ikter, dominerende personligheter, lokalpresse med spesielle holdninger, overordnet politiske holdninger og væremåter, som ikke alltid går godt sammen med en langsiktig og bærekraftig forvaltning av denne verdensarven og -kvaliteten. Det for- Flg Knut Knudsens kjente arkltektpede fra Portør (Kragerø). Denne fikk aldri mange uavleggeren ventes at fylkeskommunene har den nødvendige estetiske kompetanse til å veilede og samordne kommunene i oppfølgning av Plan- og bygningsloven. Dessverre kan det ikke konkluderes de har kommet tilstrekkelig på banen der hvor det er foretatt store inngrep, selv om det er mange positive unntak. Mindre kommuner har begrenset planleggingsadministrasjon, så begrenset at de i de fleste tilfeller sårt trenger støtte fra sentrale myndigheter. For å kunne stå han av må man snarest mulig sørge for at presskommunene, som f eks Hvaler, Tjøme, Kragerø, Risør, Tvedestrand, Arendal, Lillesand, Søgne får flere sentralt avlønnete spesialister i sin stab. Disse spesialistene bør være knyttet både til kommunene og til å utføre de positive delene av intensjonen i de Rikspolitiske retningslinjer for Oslofjorden. Den neste store innsatsen for å hjelpe kysten til å kunne ~stå han av», er forbundet med et praktisk og stort planleggingsarbeid rundt kystsonen. Landet må bli enig med seg selv hvordan området i store linjer skal se ut. Etter at dette er ferdigstillet, skal holdningene nedfelles i forvaltningen ved lovrulleringer. Enkeltkommunene gis bare begrenset anledning til å gi unntak i kystsonen, etter at det først er utformet en detaljert, uavhengig 70 Skagerrakkysten mot år utvikling i balanse?
16 konsekvensanalyse. Denne skal de nye spesialkonsulentene i kommunene delta i. Et avgjørende felt er allmennhetens frie ferdsel langs stranden. Nylig avsa Høyesterett (sommeren 1998) en viktig dom som omfatter ett av de store stridstemaene i norsk lokalpolitikk, spørsmålet om hva som er utmark og åpent for fri ferdsel, og hva som kan regnes som privat eiendom. Høyesterett har pålagt eierne å rive et gjerde som sperrer for allmennhetens adgang til en strandsone på 65 meter. Høyesterett fastslo at den frie ferdselsretten er sterkere enn en gammel bruksrett til et strandområde som ligger 65 meter fra et 150 år gammelt hus i Sandefjordområdet. Etter en årelang saksbehandling har Høyesterett fastslått at strandsonen er utmark og at det foreligger en ferdselsrett. Selv om strandsonen er preget av eiernes rydding og store egeninnsats, kan det ikke betraktes som innmark. Innretningene i strandsonen er bl a spiseplass med hagemøbler, flaggstang, to brygger, en båtslipp og en bru over til et sl<;jær med et lite badehus og enda en opparbeidet uteplass. Til tross for dette er avstanden mellom bolighuset og stranda så stor (65m) at en ferdsel over eiendommen i strandsonen ikke er til «utilbørlig foretrengsel» for eierne, mener Høyesterett. Dommen vil få Fig Hytte med en mengde tiueggsinstauasjoner som privatiserer kystsonen (Søgne, Vest Agder) store konsekvenser for en rekke eiendommer i strandsonen rundt Oslofjorden. Tusenvis av gjerder og agjerdebryggerll som hindrer fri ferdsel, kan falle. Mange kommuner har ventet med interesse på Høyesteretts avgjørelse. «Vår innsats har gjort stranden mer attraktiv, hevder de ble rammet av loven. De har i beste fall bare delvis rett. For det første er det tvilsomt om bryggene og andre anlegg ensidig bidrar til å heve den estetiske standard på området. I de mest pressede områdene langs Oslofjorden og Sørlandskysten begynner de private byggverkene å bli miljøproblemer, snarere enn forbedring. I alle fall er det stor diskusjon om hva som er god estetikk her. De alle fleste tomteeiere vet at opparbeidelse av strandlinjen er på kanten av loven. Det er ikke til å komme forbi at de ulike byggverkene blir satt opp mest for å holde publikum unna. En del steder er det knapt en offentlig strand å oppdrive. Saken beskrevet over ble tatt opp av kommunale friluftsinteresser og ikke av utenforstående personer. Dommen i Høyesterett kan bidra til å demme opp 71 Skagerrakkysten mot år utvikling i balanse?
17 for privatiseringen og for framtida silcre en rekke områder for fri ferdsel. Men ikke alle kommunene synes at denne avgjør el sen er viktig for dem. «Oslo kommune vil neppe ta initiativ for å rive gjerder rundt omkring», sier kommaldirektør Jo Frisch i byrådsavdelingen for miljø og samferdsel. «Det er kommunene som forvalter friluftsloven og som også derfor skal gjennomgå konsekvensene av Høyeste~ rettsdommen. Det er en sak vi vil se på, men den er ikke prioritert». Det er også en flere uklarheter for kommunene rundt forholdene mellom friområder og prissetting. Kommunene betaler ofte for høy pris til grunneierne for å.kjøpe ut friområder. «De burde bli flinkere til å bruke ekspropriasjonsretten for å få ned prisen», sier førstekonsulent i Direktoratet for naturforvaltning Morten Thaulow. J(ommunene må ikke la seg presse av de private grunneiere til å betale tomtepris for områder som er regulert til friluftsformål», sier han videre. Det nevnes deretter så mange eksempler på kommuner som har betalt for mye for å innløse områder: Oslo, Tønsberg, Baerum, Asker og Stavanger. Det er kommunene selv som har innført praksisen med å betale tomtepris for områder som er regulert til friområder. Det blir så dyrt for kommunene at resultatet er at det er svært få områder som blir kjøpt fri for allmennhetens benyttelse. Staten betaler også ofte for høye priser. En Høyesterettsdom i juli 1997 slo fast at det er bruksverdien etter omreguleringen som skal legges til grunn for beløpet. Staten bidrar med penger til kommunene for å kjøpe ut områder som er regulert til friluftsformål. «Når kommunene betaler for høy pris til grunneierne, kan ikke staten være med på finansieringen», sier Thaulow. Det er et høy utbyggingspress i en rekke kystkommuner. Et aktuelt problem er nye turistanlegg som etter en stund blir omgjort til ordinære fritidsboliger. Dette at stadig flere fritids~ boliger blir et hjem nummer to, kan påvirke pleie- og omsorgstjenestene i kommunen - i en kommune hvor de aldri har betalt skatt eller bodd. Larvik er en kommune som merker at stadig eldre sommergjester tar lengre opphold. Disse krever hjemmesykepleie, ofte med økende pleietyngde og i flere uker, ble det nylig hevdet i et seminar om feriekommunene rundt Oslofjorden nylig. De:tfor må følgende avklares: samordning av regelverket rundt arealbruken klargjøring av regelverk for bruk av fritidsboligen som hjem nummer to og hvilke forpliktelser hyttekomm~ unen da får vurdering av inntektssystemet for den rettighetsbaserte tjenesteyting (pleie og omsorg) for besøkende som er innbyggere i andre kommuner klargjøring av regelverket for bruksendring, registrering av boligadres~ ser, krav til boligstandard, bosted og innbyggerlaiterier. Man kan stille spørsmål om hyttebygging er reiseliv i videste forstand. Reiseliv er noe mye mer enn å sørge for at folk får tak over hodet, men innebærer en rekke utfordringer innen kultur-, helsesektoren og andre sektorer. Det skal bygges brygger og de mange båtene skal ha vinteropplag på land. Reiselivsprosjekter består de:tfor av mer enn salg av hyttetomter og utl.eiebebyggelse. Et vellykket resultat av dette satsingsområdet krever betydelige kommunale avgifter for tilrettelegging og til den infrastruktur anleggene medfører. Det blir stadig mindre av statlig styring i Skagerrakkysten. Samtidig er det tydelig at mange forhold rundt forvaltning av attraktivt areal rundt Skagerrak er vanskelig for de lokale kommuner, pga tungt utbyggingspress kombinert med mye ledig kapital, agressive meglere og advokater, blåøyde (og griske, som pressen ofte hevder) grunneiere og kortsiktige politikere. De:tfor er det foruroligende at miljøvernministeren så sent som i november i fjor (1998) tilbyr enda mer makt til de lokale aktører. Enda mer foruroligende er de likelydende klare signalene fra Kommunal- og regionaldepartementet i oktober De nye trendene rundt store utbygginger må tas alvorlig og settes på dagsorden. 72 Ske.gerrakkysten mot år 2000 ~ utvikling i balanse?
18 I stadig større grad blir dominerende parabol- og mobiltelefonantenner vanlige i kystsonen, også fordi fritidsbeboerne ønsker å oppholde seg lengst mulig tid og nyte det vanlige livet ved kysten. Mange mobilmaster settes opp på spesielt iøynefallende knauser og fjelltopper av stor landskapskvalitet. Dette er betydelige inngrep i naturen, og hvordan skal man forholde seg? Alle teleselskapene ønsker seg sin egen mast, og etterhvert som markedet sier ja til en rekke selskaper, vil man observere en mengde slike utplasserte master - ofte totalt uten følsomhet i et karakteristisk kystområde. De fleste kommunene er tatt på senga i utbygging av mobiltelefonnettet, fordi man historisk sett regnet med at den vanlige telefonen er et gode som alle må ha. Men mobil er ikke en uvanlig telefon. Først i det siste har kommunene skjønt hvordan deres kystsone kan bli seende ut hvis alle selskapene skal få reise sin egne master. Selskapene hevdet at oppsetting av master var en forretningsstrategien». Nå har selskapene måttet godta kommunens krav om en helhetlig plan som viser selskapets planer for bygging av mobilmaster. Kommunene, på sin side, godtar bare plasseringer der man mener de blir minst iøynefallende. Fig Det Intensive landbruket l marginale områder l kystsonen er bolte for alltid 4.%. Slcagerraks lcystso11e og biologisk ~ttattgfold Skagerrakkysten har gjennom naturog klimaforhold svært gode betingelser for en rik flora og fauna. Menneskene har gjennom hundrevis av år preget området bl a ved tradisjonell jordbruksdrift. De gamle driftsformene har formet et variert og spesialisert mangfold av dyre- og plantearter tilknyttet ulike leveområder. Slått eller beite forekom på alt fra tørre til friske enger, strandenger, myrområder, hagemark, lyngheier og ulike utmarksområder. Det biologiske mangfoldet man i dag har og opplever rundt Skagerrakkysten, kan derfor ofte være vanskelig å forstå, fordi det delvis tilhører menneskenes historiske bruk av kulturlandskapet. Det at visse arter (f eks låvesvaler) minker i antall, mens andre arter øker, er forbundet med vår bygningshistorie og bruk av landskap. Botanikere og ornitologer kan isolert sett beklage seg over bortfall og nedgang i en rekke arter, men det de selv synes d ha problemer med, er d skjønne at disse artene var avhengige au en historisk bestemt bruk au landskapet. Denne historiske bruken er opphørt og forholdene kommer sannsynligvis aldri 73 Skagerrakkysten mot år utvikling i bala nse?
19 tilbake. Derfor får man til dels store forandringer i artsstrukturen innen planter og fugler (og andre organismer også, insekter avhengig av råtne trær, av åpen strandeng, av beite, slått osv). Det er mange endrete økologiske forhold som bestemmer de tallmessig nesten «endeløse» artslistene til botanikere og ornitologer. Disse, til dels meget komplekse økologiske forhold, er mange steder dårlig eller ikke kjent. I sin iver etter å registrere sjeldne planter og merke sjeldne fugl, bør man nå i tillegg konsentrere seg om å studere og kommentere økologien til artene. Da vil også mange av disse prosessene avklares. Menneskenes tidlige behandling av Skagerraks kystlandskap medførte et mye åpnere landskap. De fattige menneskene som bebodde området anvendte ressursene der hvor de kunne komme til. Menneskekra.ft var billig. Derfor ble alle tilgjengelige strandenger slått og jorda brutt overalt hvor det var mulig. Enhver som senhøsten etter at løvet har falt av træme, ferdes på de mange øyene i Skagerrakområdet, observerer alle de menneskeskapte innretningene som tyder på en helt annen landskapsbruk og et mye åpnere landskap for år siden. Steingjerdet ligger på de merkeligste steder, dreneringsystemer finnes overalt, og i sletteområder mellom fjellrabbene gror det til med løvtrær. Men de er allerede høye og store, og det tyder på at de har grodd her i mange tiår. Alle foto fra Skagerraks øyer og kyst fra gamle dager viser også et åpent landskap uten trær. Dette åpne, menneskeskapte landskapet ga mulighet for en rekke arter å sameksistere. Siden strandengene ble slått eller beitet i likhet med alle andre optimale og marginale områder, kunne de størrelsesmessige små blomsterartene etablere seg. Nå har etablering av takrørskoger i løpet av de siste 3-5 tiår betydd slutten på mange små arter. l tillegg beites ikke lenger landskapet, og dette er til stor ulempe for små arter. De fleste av disse sk:ygges ut, og hvis de ikke har frøbanker som kan holde seg i tiår, blir de for alltid borte fra området. Andre arters tilstedeværelse kan være betinget av enda mer komplekse økologiske forhold. Forskning har vist at enkelte trær og planter ved kraftig beiting danne kjemiske substanser som noen beitere kan utnytte, andre ikke. Dette kan deretter påvirke et organismesamfunn av beitere i området. Hvis man derfor ønsker å Fig Fiskerens åpne skjærgårdslandskap. Busker og trær ble beltet og brukt (Agder) 74 Skagerrakkysten mot år utvikling i balanse?
20 opprettholde den artssammensetning som Skagerrakkysten hadde tidligere, og som våre forfedre var vant med, må landskapet på nytt behandles på de historiske måtene. En må atter engang sette ut en rekke effektive beitedyr, starte med uteslått og strandslått på nytt, rykke opp løvtrebestanden fra en rekke øyer og kystområder hvor man så setter inn beitere og deretter fjerner takrør fra et enormt antall biotoper. Mange verneverdige strandenger trues i dag i langt større grad av manglende beiting enn av negative tiltak fra landbruk. En må gjeme ha flere års forsøk for å fastsette et optimalt beitetrykk. Mye av dette synes umulig å oppnå, og vil i tillegg koste svært mye penger. Men det er eneste utvei hvis man fortsatt ønsker den artssammensetningen som tilhørte en bestemt historisk epoke..f.s. Utvlkllttgstrettder og scettarler for Skagerrakkystett Hvis man vil forvalte Skagerraks verdifulle kyst, er det nødvendig å søke fagkunnskap for å kunne forutse hva som vil skje de nærmeste tiår. Viktigste forhold i disse utviklingstrendene er: en potensielle utbyggingsbombe pga enorme akkumulerte private midler en helt ny generasjon med liten forståelse for fellesskapet et helt nytt holdningsmønster agressive meglere, selgevillige grunneiere andre og «Smartere strategier for utbygging norsk opuuons oppfatning at markedet bestemmer, styrer og ordner svake motkrefter, spesielt i kommuner og fylker uklar statlig strategi og tildels dårlig statlig håndverk mot det kommunale nivå. Man sitter egentlig på en potensiell utbyggingsbombe. Nordmenn har de siste årene akkumulert en mengde midler. Man regnet i 1997 med at norske husholdninger rådet over en disponibel kapital på rundt 650 milliarder kroner. I mai 1999 har tallet økt til ufattelige milliarder! Kombinasjonen av leting med helikopter, aggressive meglere, lånevillige banker, selge villige grunneiere (hvem sier nei takk til 1-8 millioner.kroner eller mer?), og en moderne norsk opuuons oppfatning av at markedet styrer, ordner og organiserer alt, burde ikke berolige de som mener at kysten fortsatt har en verdi, og at mennesker bor i den hele året. En mengde aggressive meglere gjør penger på eiendommer ved Skagerrak. Deres holdninger gjør også sitt til at forholdene kommer helt ut av kontroll. Meglerhuset Sør annonser fritidseiendom til salgs hvor det f eks understrekes at brygga er 70 meter lang! Og at stedet ellers har sjøbod, uthus og vedbod, til tross for kystkommunenes retningslinjer sier at hytter i strandsonen skal se ut som ett bygg, med minst mulig tillegg av små andre bygg. Det kan komme helt andre sosiøkonomiske forhold i Norge senere, der nye typer arbeid gjør at dette igjen blir attraktive bo-områder. Men da er det for sent, ingen vil ha råd til å kjøpe tilbake områdene, som helt styres av markedet. Salg av kystområdet er i virkeligheten en irreversibel prosess. Svært få eller ingen av de framtidige beboere av kysten har råd til å gi det som rikfolkene har betalt for dem. Hvis etterspørselen etter fritidsboliger til en viss grad skal tilfredsstilles, og det er samtidig ønskelig at sentrale og lokale myndigheter skal kunne ha kontroll over og forme den videre utviklingen, er det nødvendig å utforme en politikk som er mulig å gjennomføre ved kontrolltiltak og samtidig er følsom for lokale variasjoner. For lokale myndigheter betyr dette å utforme en lokal politikk som legges til grwm for utarbeidelse av planer og overholdelse av disse. Noe av det mest sentrale er å få til et bedre samsvar mellom politiske målsetninger, planlegging, plankontroll og dispensasjonspraksis. Et annet viktig spørsmål å ta stilling til for kom.m.unen er hva slags krav til bygningsstandard, bygningsutforming, bebyggelsesmønster og infrastrukturtilknytning som skal stilles til fritidsboliger, og hvilke kommunale tjenester som. skal tilbys. Dette kan både få 75 Skagerrakkysten mot år utvikling i balanse?