Unngå morgenkåpefella som jeg gikk i | ABC Nyheter
25. april 2016 09:27 – Oppdatert 19. okt. 2017 13:54
Å lete etter en ny jobb kan være en utmattende prosess. Illustrasjonsfoto: Foto: COLOURBOX
«2480 mistet jobb den siste uken» kunne vi lese forleden. «Det er mange ledige jobber der ute,da» trøster noen. For dem det gjelder, er situasjonen dramatisk, skriver jobbdoktor Vigdis Lamberg.
Rutiner lagt gjennom mange år, brytes. Løpet var lagt: Vekkerklokken ringer, frokost, kanskje en kopp kaffe og avis...så dure av sted til jobb. Plutselig behøver du ikke stille klokken. Resten av familien fortsetter som før....men det er ingen som venter på deg.
I 14 år har jeg ledet Metier Arbeidskurs for arbeidsledige. Nav-tiltak i blant annet Oslo og Akershus har tilbudt vårt program der støtte i jobbsøkprosessen og prosjektutdanning har vært en suksessoppskrift. Joda, prosjektutdanning i dagens arbeidsmarked er særdeles aktuelt og salgbart i alle sektorer og bransjer. Men det hjelper ikke med studiepoeng, sertifiseringer, master og PhD «and you name it» dersom du ikke er i stand til å selge deg selv. Slaget står om å komme øverst i bunken. 200-300 søker på hver jobb. Selv den sikreste jobben av dem alle, selve halmstrået når alle andre dører var stengt, jobb i kassen på Rema, må man også slåss om nå.
Jeg har vært der selv – «mellom to jobber». Lederstillingen forsvant da Skandinavisk hovedkontor ble flyttet fra Oslo til Stockholm. Mange måneders lønn og stort nettverk gjorde meg helt rolig. Ha, JEG skulle da få meg en ny jobb fort. Først skulle jeg kose meg. Sove til jeg våknet av meg selv. Gå i morgenkåpe og lese hele Aftenposten. Klokken kunne bli 12 før jeg kom i vanlige klær. Etter en avslappende periode, begynte jeg å søke utlyste stillinger. Fant annonser for den ene jobben etter den andre som var «meg» - det var som om det sto navnet mitt i annonsene. Jeg ventet på telefoner for innkalling til intervjuer. Men det var stille....helt stille. Panikken tok meg....hva skjedde? Hvorfor var det ingen som ville intervjue meg?Hva var galt? Dessverre fantes det ikke den type Nav-kurs som jeg selv leverer den gangen. Da hadde jeg skjønt det. At det ikke var meg det var noe galt med. Men at jeg var et offer for «systemet».
Fire ulike ansettere
De utlyste stillingene ser alle. Og det er mange som søker. Så mange at de som ansetter sjelden orker å finlese alle søknadene. Spesielt ikke de som jobber med rekruttering på provisjonsbasis. De har dårlig tid. Finner først fram til Superman/Superwomen. Og tenk deg – dersom du av 300 søkere finner fram til 10 kandidater som er på siv.ing/siv.øk. nivå med master fra utlandet og topp-plassering i en sportsgren i ungdommen – hvor feil kan det bli å ansette en av dem? Mens du – som har jobbet deg opp fordi du sto på, var kreativ, leverte resultater på tross av manglende formalkompetanse – du kommer ofte i NEI-bunken når rekruttereren ser etter kandidater. For du ga ikke utslag på formalkompetanse. De kom ikke så langt som til side 2 der du forteller om alle resultatene du har oppnådd. Satt på spissen? Kanskje....men du aner ikke hvor mange som rekker opp hånden i klassen når jeg spør om hvem som har ventet på telefon for intervju til jobben de mente de var den perfekte kandidaten til. De har ikke A4-CV kanskje. Men du verden for en spennende profil, bred kompetanse og suverene resultater!
Les også: 11 grep som gjør CV-en din til gull
Du skal vite at de som ansetter har litt ulik innfallsvinkel til prosessen:
Daglig leder har firmaet som sin egen lommebok. Han ser etter personer som kan hjelpe ham å tjene enda mere penger. Tror du han teller studiepoeng? Nei, han ser etter initiativrike personer som kan vise til resultater, som er entusiastiske, tar ansvar, ser muligheter og vil stå på.
Mellomleder i et større selskap er i nesten samme situasjon som daglig leder. Hun har et budsjett som skal nås, får kanskje bonus når målet nås. Det er viktig å finne personer som kan hjelpe henne å nå målet. Formalkompetanse viktig? Egentlig ikke. Det er resultatene som teller.
HR-sjef i større selskap er sorteringsmaskinen i ansettelsesprosesser. Mellomlederne, som har svært ulikt syn på hvem som er den rette kandidaten, er avhengig av grovsorteringen til HR. Mange bedrifter lager en «profil» for hvem man ser etter. Ofte starter den med krav til formalkompetanse. Så dersom din vei har blitt til mens du har gått, og hardt arbeid har vært din suksessfaktor fremfor høyere utdanning, faller du fort igjennom. Selv om du kan vise til gode resultater og svært relevant erfaring. Sorry, men slik er livet.
Rekrutteringsselskap brukes ofte av større selskaper som ikke har HR-avdeling. Siden de som jobber i slike selskaper ofte har provisjon og gjerne vil ha så mange oppdrag som mulig, forsøker de ofte å rasjonalisere prosessen med finne «riktige» kandidater. Ikke å undre seg over at høyere utdanning, master og sertifiseringer blir førstevalg. For helt feil kan det neppe bli. Selv om den perfekte kandidaten til jobben med en brokete CV og erfaring som oppdragsgiver bare kan drømme om ligger i søknadsbunken. Har bare ikke tid til å finne deg.
Selg deg selv!
Så hvorfor slåss med alle de andre og være prisgitt tilfeldighetens spill som beskrevet over? Selvsagt skal du søke på utlyste stillinger. Men ikke legg alle eggene i den kurven. For der er sjansen minst til å få klaff. Det er kun 20-30% av jobbene som utlyses. Resten går «via via». Nettverk er vel og bra. Men ikke tro at venner og forbindelser vil bruke veldig mange kalorier på å finne jobb til deg. Du må selge deg selv! Og du må starte jobben med å få ny jobb UMIDDELBART etter du har fått vite at du ikke har en arbeidsgiver lenger. Mens du enda har «styrefart». Unngå morgenkåpefella som jeg gikk i. Det er nifst å erfare hvor fort energinivået synker når ingen venter på deg! Forskning viser at jo lenger man er ute av arbeidslivet jo vanskeligere er det å komme tilbake. Så start prosessen uten opphold. I neste innlegg forteller jeg hvordan.