Godtepose fra Ulver | Siste
Godtepose fra Ulver - www.siste.no
Om siste.noKontaktLast opp foto/video Ulver ved to av dem, Kristoffer Rygg (foran) og Jørn H. Svære.
Foto: Niklas R. Lello/Handout
Publisert 31.05.2012 kl. 07:18
Oppdatert 31.05.2012 kl. 07:38
120 Days tilbake – og går videre	– Vi er klar over at vi ikke har gjort det lett for oss selv, sier Ådne Meisfjord i 120 Days.
The Pretty Things-sangen «Bracelets of Fingers» fra 1968 får innlede. Deretter tar Kristoffer Rygg og de andre Ulvene sansen for klassisk psykedelia til de nye, myke høyder – det han kaller «perfeksjonert retro» – på de i alt 16 sporene. Her er sanger fra Jefferson Airplane, The Troggs, Electric Prunes, Left Banke, Chocolate Watchband, The Byrds, United States of America og The 13th Floor Elevators nennsomt plukket ut, og samlet under tittelen «Childhood's End. Lost and found from the Age of Aquarius». – Dette er begynnelsen på rocken som vi kjenner den – som en vestlig, altoppslukende masse etablert rundt 1965. Den nådde toppen ti år senere; etter det er det blitt mye etteraping og emulering, fastslår Rygg nådeløst. Les også: Mørke og mystiske ut i lyset
Sjefen for bandet som siden 1993 har gjort det meste – vært black metalpionerer som dukket inn i elektronikaen og også syslet med filmmusikk – er opptatt til det «fetisjistisk nerdete» av musikken fra denne korte perioden. – Det var et tiår med voldsomme motsetninger og som endte brått, med tapet av mange illusjoner – den tapte barndommen, eller begynnelsen på slutten om du vil. Jeg er født på 70-tallet, men forholdt meg til mine foreldres musikk. Dette er min kjærlighetserklæring til denne æraen, sier Rygg til NTB. Ulver har gjort enkelte covere av låtene tidligere på hyllestskiver, men gradvis kom tanken på å gjøre det på et helt album. Godt hjulpet av nerdevenner. – Og når du først begynner å engasjere deg og virkelig grave i ting, blir det fort misjonsvirksomhet. Min generasjons interesse for tilbakeskuelse stopper ofte med Black Sabbath, noe jeg alltid har synes har vært litt rart. Men kanskje sliter mye av garasjerocken med at det er vanskelig å høre hvor bra den egentlig er, fordi innspillingene er begrenset av sin tids teknologi – eller mangel av. For Kristoffer Rygg er også lyd- og studionerd. Og når de gamle låtene skulle gjøres på ny, ble det gjort på en måte som én anmelder kalte «en nytelse», en annen «en trip». Selv sier han: Les også: Kosmisk konsertvår
– Musikk handler mye om formspråk, mer enn mange tror. Betydningen av komposisjon og melodi er nok overdrevet i pop- og rockverdenen. Jeg har alltid vært opptatt av lyd – hvilken som helst melodi kan i prinsippet låte bra om den er kledd riktig for anledningen. Ulver har alltid vært mer opptatt av lyd enn av det kompositoriske, noe som er litt ironisk i konteksten av denne utgivelsen – der det dreier seg mye om fantastiske melodier! Innspillingen har tatt sin tid. Hele platen er dels mikset og innspilt analogt. – Vi visste vi ville ha perfeksjonert retro med varm subbass, en form for softrock. Egentlig er dette popmusikk, ler mannen med tatoveringene og fletteskjegget og medgir at han liker band som endrer seg. – Det er lett å bli fanget av seg selv om det går bra. Jeg blir fort skeptisk til band som virker for komfortable med det de holder på med, og liker band som utfordrer lytterne sine. Og så liker jeg kanskje noen av epokene deres bedre enn andre, akkurat som noen liker Ulver for det elektroniske, andre for metalen, sier Rygg. Vel vitende om at Ulver er blitt kalt både «Norges mest selvbevisste» så vel som «mest egenrådige» band. Og typisk nok har bandet gjort slippkonserten på forhånd – og akter ikke å spille flere konserter med det første. – Med mindre Øya tilbyr oss et par hundre tusen da, gliser Rygg, som akter å trekke seg tilbake til studio og blant annet lage et bestillingsverk til Tromsø kulturhus i Ulvers «nattlige vista», som han karakteriserer det. (ANB-NTB) Les mer om: Kultur På forsiden nå