Thor Heyerdahl - Larvik kommune
I Thor Heyerdahls ånd
Sist oppdatert: 13.05.14
Historien om Thor Heyerdahl er historien om en uvanlig nordmann. Med et enda mer uvanlig liv.
Det hele starter i 1914. Den 6. oktober kommer lille-Thor til verden i Larvik. Med en 11 år eldre søster vokser han nærmest opp som enebarn. Mens andre barn i Larvik nyter sommeren og badelivet, sliter Thor med vannskrekk etter å ha havnet under isen i ung alder. Han er mye alene. Men Thor finner gleden i naturen og det rike dyrelivet. Han starter å samle på krypdyr.
Samlingen vokser, det samme gjør Thor. Fra sitt barndomshjem i Steingata 7 i Larvik kan han skue utover havet og horisonten. Fordypet over biologi- og historiebøkene vokser de større spørsmålene naturlig fram. Hvordan henger dette sammen? Hvor begynte det? Hvor kommer vi egentlig fra?
I løpet av ungdomsårene innser Thor Heyerdahl at spørsmålene trenger svar. Nye svar. Egne svar. Som 19-årig student i Oslo kommer han i kontakt med Bjarne Kroepelien, som åpner dørene til sin private samling med skrifter om Polynesia. Heyerdahl blir raskt grepet av historiene. På dagtid studerer han zoologi ved Universitetet i Oslo, på kveldstid fordyper han seg i beslektede emner som biologi, oseanografi og antropologi – og ellers alt som har med Stillehavet å gjøre.
Gradvis vokser planen fram. Thor Heyerdahl vil selv teste holdbarheten i den etablerte sannheten og samtidig prøve ut sine egne teorier. Under et hjembesøk i fødebyen, på en dansekveld på Kronprinsen i Stavern, treffer han Liv C. Torp fra Brevik. Dansetrinnene er klossete, men engasjementet er brennende, ektefølt og smittende. Liv sjarmeres av den unge kraften, den iboende nysgjerrigheten og viljen.
I 1936, på selveste julaften, gifter de seg. Allerede dagen etter starter Thor og Liv reisen mot det opprinnelige, mot Stillehavet og sydhavsøya Fatuhiva – og livet som skal gi Thor Heyerdahl svarene han søker.
I ettertid huskes han best for de berømte ekspedisjonene med Kon-Tiki, Ra I og II og Tigris. Men helt fram til sin død 18. april i 2002 – 87 år gammel – skulle han bli æret over en hel verden for sitt utrettelige arbeid på mange ulike felt. Thor Heyerdahl var både arkeolog, etnolog og vitenskapsmann. Han var historiker, miljøvernarbeider og fredsarbeider. Arbeidet gjorde ham til æresborger av fødebyen Larvik, «Århundrets nordmann» og til én av de mest kjente og anerkjente nordmenn gjennom tidende. Ikke alle teoriene hans vant like stor aksept i vitenskaplige miljøer, men det var heller ikke Thor Heyerdahls egentlige mål.
For Thor Heyerdahl var det viktigere å stille nye spørsmål enn å påberope seg fulle og hele svar. Kall det gjerne nysgjerrighet. Kall det ydmykhet. Kall det tro, håp og vilje. I Thor Heyerdahls verden var tankene like grenseløse som havene han krysset.
Fatu Hiva (1937-1938)
Thor Heyerdahls første ekspedisjon gikk sammen med kona Liv til øya Fatu Hiva i Polynesia. Året var 1937. Sammen hadde det unge ekteparet en felles drøm å forlate den vestlige sivilisasjonen for å leve et liv fullt og helt i pakt med naturen. Tanken var å bo der for alltid. Sammen lovet de hverandre at de aldri skulle returnere, men idealismen og den paradisiske idyllen ble raskt vasket vekk av troperegn og sykdommer. Etter bare ett år dro Thor og Liv tilbake til Norge, men allerede to år senere, i 1939, reiste Thor Heyerdahl til British Columbia for å leve blant kwakiutl-indianerne.
Begge disse ekspedisjonene skulle få stor innvirkning på det videre livet hans. Under oppholdet i Polynesia oppdaget Heyerdahl at både plantelivet, vindene, tradisjonene og havstrømmene antydet at Polynesia hadde blitt befolket fra Sør-Amerika. Ikke fra Asia, som forskerne hittil hadde trodd.
En solrik dag i 1947 seilte en balsaflåte ut fra Peru i Sør-Amerika med kurs for Polynesia. Flåten hadde fått navnet Kon-Tiki, og midt i det firkantede seilet var den stilisert tegning av den sjøfarende, peruanske solguden som flåten var oppkalt etter.
Avreisedagen, 28. april, var nøye planlagt. I flere år hadde Thor Heyerdahl forberedt ekspedisjonen. Basert på tidligere funn hadde den norske forskeren forsøkt å overbevise det vitenskaplige miljøet om sin teori – at de første menneskene i Polynesia kunne ha kommet sjøveien fra Sør-Amerika. Men få, om noen, var overbevist. Og enda færre trodde at Heyerdahl ville lykkes med sin farefulle seilas.
Thor Heyerdahl kunne ikke svømme. Men troen var sterkere enn frykten. Den lille balsaflåten ble fulgt av mange skuelystne på sin vei ut av havnen i Callao, men snart var de alene med det åpne Stillehavet. Og 101 dager senere, etter en seilas på 8000 km, strandet Kon-Tiki på koralløya Raroia i Fransk Polynesia.
Ferden hadde vært strabasiøs for både mannskap og flåte. Noen vil fortsatt mene at ekspedisjonen var i overkant vågal. Andre har kritisert den vitenskaplige verdien. Men ingen kan ta ifra Thor Heyerdahl at han hadde bevist at Polynesia lå vel innenfor rekkevidden til fortidens søramerikanske sjøfarere.
Den etterfølgende boken om Kon-Tiki-ekspedisjonen ble oversatt til nær 70 forskjellige språk, og filmen vant en «Oscar» for beste dokumentar i 1951.
Galapagos (1952) og Påskeøya (1955-56)
Selv om Kon-Tiki-ekspedisjonen var en suksess, var det fortsatt deler av forskningsmiljøet som tvilte på Thor Heyerdahls befolkningsteori. Thor visste hva som måtte til. Han hadde allerede bevist hvordan de tidlige søramerikanerne kunne ha kommet til Polynesia. Fant han spor etter deres gamle kulturer, ville han også ha ført bevis for at de faktisk hadde vært her.
I 1952 dro Heyerdahl med en gruppe arkeloger til Galápagos. Jubelen var stor da Heyerdahls ekspedisjon fant det de lette etter; objekter fra tiden før inkaene.
Også på Påskeøya tre år senere fant Heyerdahl spor etter tidlige bosetninger. Karbondateringene fastslo at det hadde bodd mennesker på øya så tidlig som 380 e.Kr, og arkeologene fant også uthogginger i stein som kunne minne om gamle tradisjoner i Peru.
Naturlig nok ble tvilerne færre etter disse funnene, men også denne gangen møtte Thor Heyerdahl en lunken holdning i enkelte vitenskaplige miljøer, som fortsatt ikke trodde på teoriene hans. Uten at det stresset Thor nevneverdig.
For forskeren Thor Heyerdahl var det like viktig å utfordre den rådende skråsikkerheten som å påberope seg den eneste sannheten.
Ra (1969) og Ra II (1970)
Våren 1969 skled en sivbåt med navnet Ra ut i vannet i den fønikske havnebyen Safi i Marokko. På kaikanten sto Thor Heyerdahl og betraktet det hele.
Det kriblet i magen. Forventningene til den nye farkosten var høye. Spenningen knyttet seg også til mannskapet. For å bevise at folk fra forskjellige land kan samarbeide selv under stress og vanskelige forhold, hadde Thor valgt ut et mannskap bestående av syv personer fra like mange nasjoner.
Sammen seilte de ut av havnen under De Forente Nasjoners flagg. Denne gangen ville Thor Heyerdahl knytte de søramerikanske indianerne sammen med de gamle sivilisasjonene i Afrika og Midtøsten.
Sivbåten Ra var bygget etter gamle egyptiske malerier. Men det gikk ikke som Thor håpet. Rett utenfor Barabados-kysten i Karibia gikk sivbåten i oppløsning. For Thor var det naturligvis en nedtur. For tvilerne var det oppturen de hadde ventet på. Men Thor Heyerdahl ga seg ikke.
Ti måneder senere ble en ny båt, Ra II, sjøsatt i Marokko. Sivbåten viste seg imponerende flytedyktig. Uten store problemer seilte mannskapet de 6100 kilometrene til Barbados på 57 dager.
I 1977 bygde Thor Heyerdahl sitt største sivskip: Tigris.
Nok en gang ville han prøve ut sine teorier om forhistoriske kontakter over havet, og nok en gang rekonstruerte han én av oldtidens båter for å vise hva de var gode for.
Thor Heyerdahl hadde også et annet mål med denne turen. For å sette fokus på en verden som var herjet av krig, heiset han FN-flagget i toppen av masten og sendte ut en enstemmig fredsappell om å stoppe våpentransporten til utviklingslandene, som hadde lagt grunnlaget for vår egen sivilisasjon.
I fem hele måneder seilte Tigris rundt i Persiabukta og Det indiske hav. Videre gikk turen fra Pakistan til Afrika. Det viktigste for Heyerdahl var å vise at en handelsforbindelse mellom Meopotamia, Indus-kulturen og Egypt kan ha funnet sted allerede 3000 år f.Kr. Men på grunn av alle krigene i området hadde Tigris store problemer med å seile dit mannskapet ville.
Reisen endte i Djibouti. Omgitt av krig på alle kanter valgte Thor Heyerdahl å sette fyr på Tigris. Å brenne båten var en protest mot alle verdens kriger. Samtidig var den synkende bpten en lysende påminnelse om tidligere tiders fred og forbrødring mellom kontinenter.
På jakt efter paradiset: Et år på en sydhavsøy (1938) / ('Hunt for Paradise'; 1938)
Kon-Tiki ekspedisjonen (1948) / Kon-Tiki: Across the Pacific in a Raft (The Kon-Tiki Expedition: By Raft Across the South Seas) (1984)
Aku-Aku : Påskeøyas hemmelighet (1957) / Aku-Aku: The secreit of Easter Island (1957)
Sjøveier til Polynesia (1968) / Seaway's to Polynesia (1968)
Fatuhiva : Tilbake til naturen (1974) / Fatu Hiva: Back to Nature (1974)
Tigris: På leting etter begynnelsen (1979) / The Tigris Expedition: In Search of Our Beginnings (1979)
Mysteriet Maldivene (1986) / The Maldive Mystery (1986)
Grønn var jorden på den syvende dag (1991) / Green Was the Earth on the Seventh Day: Memories and Journeys of a Lifetime (1991)