Mestringsressurser hos mennesker med langvarige generaliserte muskelskjelettlidelser med smerteproblematikk - PDF
Mestringsressurser hos mennesker med langvarige generaliserte muskelskjelettlidelser med smerteproblematikk
Download "Mestringsressurser hos mennesker med langvarige generaliserte muskelskjelettlidelser med smerteproblematikk"
1 Jannike Kathrine Vikan Mestringsressurser hos mennesker med langvarige generaliserte muskelskjelettlidelser med smerteproblematikk En kvantitativ studie av mestringsressurser før og inntil ett år etter smertemestringsrehabilitering. Masteroppgave i Familiebehandling Høgskolen i Oslo og Akershus, Fakultet for samfunnsfag
2 Jannike Kathrine Vikan Mestringsressurser hos mennesker med langvarige generaliserte muskelskjelettlidelser med smerteproblematikk En kvantitativ studie av mestringsressurser før og inntil ett år etter smertemestringsrehabilitering. Masteroppgave i Familiebehandling Høgskolen i Oslo og Akershus, Fakultet for samfunnsfag Oslo 2013 ii
3 Sammendrag Introduksjon: Det salutogene perspektivet utforsker hvorfor noen mennesker holder seg frisk til tross for påkjenninger i livet. En opplevelse av sammenheng er det salutogene svaret på dette spørsmålet, og angir menneskets opplevelse av tilværelsen som begripelig, håndterbar og meningsfull. Det teoretiske begrepet opplevelse av sammenheng er operasjonalisert i Sense of Coherence Scale-SoC-29, som måler mestringsressurser. Langvarige muskelskjelett- lidelser med kroniske smerter er en av de største helseutfordringene i vårt samfunn, med store konsekvenser for både pasient, familie og omgivelsene. Pasienters kapasitet til å håndtere stressorer, som kroniske smerter, kan måles ved SOC-29 og antas å kunne predikere helse. Formål: Å beskrive og utforske mestringsressurser (SoC-29) hos pasienter med langvarige muskelskjelettlidelser og kroniske smerter som har gjennomgått tverrfaglig gruppebasert smertemestringsrehabilitering. Design og metode: Studien er deskriptiv med en prospektiv longitudinell design uten kontrollgruppe og randomisering. SoC-29 og demografiske data ble innhentet fra 27 pasienter ved fire måletidspunkt; før og inntil ett år etter rehabiliteringsopphold. Cronbach s alfa for SoC-29 i denne studien var Resultater: Studien finner at SoC-29 økte signifikant for pasienter med kategorisert svak SoC ved innkomst, hvor nivå av SoC-29 synes å predikere endring. Verken alder, utdanning, sivilstatus, barns alder eller arbeidsstatus bidro til å forklare endring i SoC-29. SoC-29 var signifikant lavere hos pasienter med små barn enn hos pasienter med voksne barn. Pasienter med høyere utdanning hadde signifikant lavere SoC-29 enn pasienter med videregående skole. Alder, sivilstatus og arbeidsstatus bidro ikke til å forklare variasjon i SoC-29. Konklusjon: Studien antyder at nivå av SoC-29 er en bedre predikator for endring enn demografiske variabler og at livssituasjon og familieforhold heller enn demografiske variabler i seg selv forklarer variasjon i SoC-29. Videre forskning bør undersøke om endring av SoC-29 opprettholdes ut over ett år, samt utforske relasjonen mellom SoC-29 og andre parametre som stress, smerter, livskvalitet, sosial støtte og mental helse. Individoverskridende intervensjoner som øker sosial støtte, inkluderer pårørende og ivaretar et familiefokus bør utforskes i relasjon til SoC. Nøkkelord: Salutogenese, SoC-29, kronisk smerte, multidisiplinære intervensjoner. Høgskolen i Oslo og Akershus, Fakultet for samfunnsfag Oslo 2013 iii
4 Abstract Introduction: A salutogenic perspective explores why some people manage to stay well despite major strains in life. A Sense of Coherence is the salutogenic answer to this question; and specifies to what extent people perceive life as comprehensive, manageable and meaningful. The theoretical SoC concept was operationalized in The Sense of Coherence Scale (SoC-29), and assesses coping resources. Long-term musculoskeletal pain is one of the major health challenges in our society, contributing severe consequences for patients as well as family and surroundings. A patient's ability to manage stressful situations, as chronic pain, can be assessed by the SOC-29 and has been proposed to predict health. Study objective: To describe and investigate coping resources (SoC-29) in patients with longterm musculoskeletal pain attending group based multidisciplinary pain management rehabilitation. Design and methodology: The present study is descriptive with a longitudinal design without randomization and control group. Data from SoC-29 and demographics has been collected form 27 patients at four time points; before and up till one year after attending rehabilitation program. The Cronbach s alpha for SoC-29 in this study was Main results: SoC-29 increased significant during one year follow-up for patients with categorized weak SoC-29 at baseline. Level of SoC-29 seems to predict change; however age, level of education, marital status, child s age and work status did not contribute to explain change in SoC-29 during one year follow-up. SoC-29 was significant lower in patients having under aged children than patients having children past 18 years of age. Patients with a collage degree shoved significant lower SoC-29 than patients with high school degree. Age, marital status and work status did not contribute to explain variance in SoC-29. Conclusion: This study purpose that level of SoC-29 is a better predictor for change then demographics, and that life conditions and family life rather than demographics alone explain variation in SoC-29. Future studies should investigate if change sustain longer than one year; as well as explore the relation between SoC-29 and other parameters like stress, pain, quality of life, social support and mental health. Interventions seeking to increase social support, including relatives and targeting the family setting should be explored in relation to SoC. Keywords: Salutogenesis, SoC-29, chronic pain, multidisciplinary rehabilitation. Høgskolen i Oslo og Akershus, Fakultet for samfunnsfag Oslo 2013 iv
5 Forord De fleste av oss er velsignet med et liv uten kronisk sykdom. Allikevel skal vi ikke se langt i våre omgivelser for å få øye på enkeltmennesker og familier som er rammet. Denne oppgaven retter oppmerksomhet mot våre motstandsressurser og erfaringer gjennom livet som danner grunnlag for hvordan vi møter utfordringer i livet. Min egen erfaring med sykdom under den mest intensive perioden med masteroppgaven har på sitt beste stimulert til aktiv anvendelse av oppgavens teoretiske forankring både for meg selv og mine nærmeste. Fraser som det går bra til slutt, hold ut- dette klarer du, har herjet i min indre dialog; og antakelig ytre. Når min datter på 6 sier: Heia mamma! Dette klarer du! ; og min sønn på 12 sier: Når du er ferdig skal vi kose oss! ; da tenker jeg tilfreds at en salutogen orientering har infiltrert mine omgivelser og at optimismen råder når alt er grått. All verdens hjertelig takk til min rause fantastiske ektemann Kent Gøran som tålmodig har tatt seg av hus og barn, mens jeg har fylt huset med litteratur, frustrasjon; og ikke minst mitt fravær. Unnskyld til mine viktigste skatter i livet, Sirild og Sondre; for tapte kosestunder, lek, og en til tider utilgjengelig mamma. Familie er det viktigste. Takk til venner, studievenner og kollegaer; Ingerid, Anne og spesielt Mariann Olsson, som har tatt seg tid til å lese, inspirere, oppmuntre og gi råd. Takk til May Britt Solem for inspirasjon til en salutogen orientering; uten deg hadde ikke denne oppgaven blitt til. Takk til Sunnaas og verdens beste sjefer; Johan og Eli, for støtte, tid og mulighet til å ta master! Og hjertens takk til biveileder Marie Berg (Sunnaas) for veiledning, oppmuntring og støtte slik at jeg har kunnet stå tilbake med litt mer pågangsmot. Til sist og ikke minst; en stor takk til min enestående veileder Amy Østertun Geirdal for konstruktive tilbakemeldinger, vanskelige spørsmål og inspirasjon! En klippe i en tøff storm! Og takk til deg for at du tar deg tid til å lese denne oppgaven! Jeg håper den kan bidra med inspirasjon til å løfte blikket mot alle de ressurser vi kan mobilisere i oss selv og våre omgivelser når livet er vanskelig. Nå skal jeg endelig bevege meg ut og se at våren som har gått meg forbi i år, har blitt til sommer- og nyte det! Moss 14. mai 2013 Jannike K. Vikan v
6 Innholdsfortegnelse 1.0. Innledning Formål og problemstilling Avgrensninger Oppgavens oppbygning Langvarige muskelskjelettlidelser med kroniske smerter Kunnskapsstatus- smerterehabilitering Smerten har en kontekst- et systemisk familieperspektiv Teoretiske perspektiver og tidligere forskning Helsebegrepet Fra et biomedisinsk vitenskapsideal til helhetlig syn på helse? Et Salutogent perspektiv på helse A. Antonovsky ( ) Sense of Coherence opplevelse av sammenheng Forskning om Salutogenese og Sense of Coherence Materiale og metode Valg av Metode/Design av studien Metode for Smertemestrings rehabilitering Deltagere - Rekruttering og utvalg i den aktuelle studien Måleinstrumenter Datainnsamling Statistisk analyse Forskningsetiske implikasjoner Resultater Demografiske variabler beskrivelse av utvalget Respondentenes mestringsressurser(soc-29) gjennom smerterehabiliteringsforløpet Frafallsanalyse Diskusjon SoC-29 og endring inntil ett år etter rehabiliteringsopphold SoC-29 og demografiske variabler Frafall Styrker og svakheter ved studien Implikasjoner Oppsummering og konklusjon Appendiks A. Søkestrategi - en systematisk tilnærming til kunnskap vi
7 Referanser Vedlegg Regional komité for medisinsk og helsefaglig forskningsetikk (REK) vedtak Personvernombudets uttalelse om forskningsprosjektet -godkjenning Informasjonsskriv og samtykkeerklæring vii
8 1.0. Innledning Langvarige generaliserte Muskelskjelettlidelser med smerteproblematikk (ikke maligne 1 ) er sammensatte tilstander som fører med seg kombinasjoner av fysisk, psykologisk og sosial funksjonsnedsettelse (Main og Spanswick 2000; Bergman 2002; WHO 2003; Malterud 2010). Å leve med kroniske smerter er en betydelig stressfaktor som innebærer store mestringsutfordringer på flere nivåer og krever vedvarende tilpasning både for pasienten selv, familie/pårørende og omgivelsene (Gullacksen 1998; Main og Spanswick 2000). Det fins ingen vitenskapelig evidens for behandlingsintervensjoner som kurerer plagene ved muskelskjelett lidelser (Legeforeningen 2009). Erkjennelse av lidelsenes kompleksitet har medført multidisiplinære rehabiliteringsintervensjoner med smertemestring og økt livskvalitet som sentrale mål (Karjalainen m. fl. 2003b; Nicholas 2008; SBU 2010). Kombinasjon av kognitive tilnærminger og fysisk aktivitet fremholdes i flere studier som beste praksis (Bergman 2007; Hassett og Williams 2011; Sarzi-Puttini m. fl. 2011). Oversiktsstudier viser allikevel at effekten av multidisiplinære intervensjoner ikke er entydig, noe som underbygger lidelsenes kompleksitet (Karjalainen m. fl. 2000, 2003a, 2003b). Rehabilitering har som mål å fremme fysisk og kognitiv funksjon, aktivitet, deltakelse og livskvalitet. Dette innebærer også å påvirke personlige og miljømessige faktorer som fremmer funksjon for mennesker med nedsatt funksjon som følge av medisinske tilstander ("White book on Physical and Rehabilitation Medicine in Europe" 2007). Rehabiliteringsfeltet er kanskje den mest multidisiplinært innrettede medisinske disiplinen og strekker seg utover en kurativ intensjon for behandling, mot mestring og å lære å leve med smerter. For å forstå kompleksiteten i den enkeltes forutsetninger for å mestre sin sykdom eller skade, er det grunnleggende for meg som behandler og sosialarbeider å holde fokus på pasientenes livsbetingelser. Jeg er opptatt av hvordan pasientenes egne ressurser, og ressurser i deres omgivelser kan komme til anvendelse i rehabiliteringsprosessen. Aron Antonovsky s (1979, 1987) salutogene helseperspektiv og teori om mestring og stress er sentralt i mitt profesjonelle møte med mennesker. Som forsker og teoretiker stod han for et helhetlig menneskesyn, og hans arbeid er sentralt i forståelse av mestring av helseplager. Det salutogene perspektivet er ressursorientert med fokus på hva som frembringer helse heller enn sykdom. Antonovsky hevdet at velvære og opplevelse av helse ikke kan sees adskilt fra den situasjonen mennesket 1 Ikke- maligne: refererer til at smertene ikke er cancer relatert. 1
9 befinner seg i. Han betraktet helse som et samspill mellom faktorer i mennesket og dets omgivelser (Ibid.). Et salutogent perspektiv impliserer en biopsykososial forståelse av helse og inkluderer et systemisk og økologisk perspektiv (Solem 2011). Rehabilitering i et slikt perspektiv ser ikke pasienten isolert med sine kroniske plager, men forstår den enkelte i sammenheng med sine omgivelser. Sykdom og smerter hos ett individ vil påvirke dets relasjoner og omgivelser, og likeledes vil ytre stress påvirke helse i et transaksjonelt samspill. Et salutogent perspektiv favner dermed livet i sin helhet og kan være en innfallsport i rehabilitering som også inkluderer et systemisk og økologisk familieperspektiv. Å leve med kroniske smerter er sammensatt og krever et vidtfavnende blikk som tar hensyn til enkeltindividet og individet i relasjon med sine omgivelser (Gullacksen 1998). I følge Antonovsky vil den enkeltes håndtering av stress og sykdom i livet avhenge av ens holdning til om situasjonen er kognitivt forståelig, håndterbar og meningsfull (Antonovsky 1979, 2000). Denne grunnholdningen dannes på bakgrunn av erfaringer i livet og tilgjengelige motstandsressurser. Antonovsky (2000) kaller denne grunnholdningen Sense of Coherence (SoC), opplevelse av sammenheng, og er kjernen i det salutogene perspektivet. Jo sterkere SoC, jo bedre vil et menneske være i stand til å mestre livets utfordringer. I et salutogent perspektiv er det avgjørende om en har en tro på og en holdning til at endring er mulig, og samtidig klarer å skape mening ved å foreta endring. Sentrale spørsmål vil være: Hvilken holdning har pasienten til at endring er forståelig og mulig med sine tilgjengelige ressurser, og er endring meningsfullt og verdt innsatsen? Ønsket var å utforske dette i en gruppe pasienter med muskelskjelettlidelser og smerteproblematikk som gjennomgikk et smertemestringsprogram basert på kognitiv tilnærming og fysisk aktivitet. Bakgrunn for studien utgår dermed fra kliniske erfaringer som har stimulert til kliniske forskningsspørsmål. Smertemestringsprogrammet ved Sunnaas Sykehus er en gruppebasert rehabiliteringsintervensjon for pasienter med muskelskjelettlidelser og kroniske smerter. En filosofi i tråd med en biopsykososial forståelse av sykdom og helse. Mål for rehabiliteringen er økt livskvalitet. Dette skjer gjennom aktivitet og mestring av egen sykdom og smerter. Mitt kjennskap til det salutogene helseperspektivet og teorien om Sense of Coherence (SoC) gjorde at jeg fattet interesse for måleinstrumentet Sense of Coherence scale (SoC-29) som måler den globale mestringsressursen opplevelse av sammenheng (Antonovsky 1979, 1987). Jeg undret om systematisk fokus på pasientenes mestringsressurser kunne bidra med en annen type kunnskap enn den eksisterende kartlegging og intervensjoner kunne tilby. Målet var å få 2
10 et salutogent aspekt i behandlingsintervensjonen gjennom en bredere kartlegging som inkluderer hvordan mennesket gjennom sine livserfaringer forstår seg selv i forhold til sine omgivelser. Kartleggingsinstrumentet Sense of Coherence (SoC-29) ble derfor innført som del av den ordinære kartleggingen, hvor blant annet mål på smerte, stress, bevegelse, psykopatologi og helserelatert livskvalitet ble kartlagt. Min motivasjon var å ha et verktøy til bruk i klinisk praksis. Gjennom samtale med pasientene ønsket jeg å anvende instrumentet som utgangspunkt for å holde et systematisk fokus på både ressurser og stressorer i hverdagslivet hvor deres livserfaringer var sentralt. Målet var å mobilisere mestringsressurser. Det var jeg som hadde hovedansvar og kunnskap om instrumentets anvendelse, og da jeg en lengre periode endret min stilling til poliklinisk virksomhet ble ikke SoC-29 anvendt til klinisk formål etter intensjonen. Jeg fortsatte imidlertid å skåre resultater for det tverrfaglige teamet og overførte denne kunnskapen, men resultatene ble i varierende grad anvendt. Min erfaring med skåring av kartleggingsverktøyet var at skårene varierte over tid, både i positiv og negativ retning, samt at det var store individuelle forskjeller i skåre. Jeg fattet interesse for å undersøke disse observerte endringene og forskjellene på en systematisk måte. Jeg ville utforske om pasientenes opplevelse av sammenheng i livet endret seg etter oppholdet og om eventuelle endringer ble opprettholdt en tid etter oppholdet. Videre ville jeg undersøke mulige forskjeller i skårer med hensyn til pasientenes livsbetingelser Formål og problemstilling Hensikten med denne studien var å utforske og beskrive mestringsressurser (opplevelse av sammenheng) hos mennesker med langvarige muskelskjelettlidelser og smerteproblematikk for derigjennom å belyse om denne kunnskapen kan være nyttig for klinisk praksis. Problemstilling: Hvilke SoC-29 skårer karakteriserer pasienter med langvarige muskelskjelettlidelser og kronisk smerte; før og inntil ett år etter tverrfaglig gruppebasert smertemestringsprogram? Fra denne problemstillingen utledes to forskningsspørsmål: i. Endres SoC-29 skårer i løpet av rehabiliteringsforløpet og kan eventuelle ii. endringer relateres til sosiodemografiske variabler eller nivå av SoC-29? Er det forskjeller i SoC-29 skårer mellom grupper i utvalget fordelt på sosiodemografiske variabler, ved de ulike måletidspunkter? 3
11 1.2. Avgrensninger Undersøkelsen er foretatt innen somatisk helsevesen, men gjennom sosialfaglige briller med et systemisk perspektiv. Oppgaven har ikke ambisjoner om å forklare lidelsenes etiologi eller beskjeftige seg med medisinske forklaringsmodeller. Heller ikke å måle effekt av rehabilitering eller sammenlikne utvalget med andre populasjoner. Studien utforsker og beskriver mestringsressurser (kapasitet til å mestre); hos mennesker med kroniske smerter som gjennomgår smertemestringsrehabilitering. Det skilles ikke mellom lidelsenes varighet eller spesifikke diagnoser innen generaliserte muskelskjelettlidelser. Utgangspunktet er den enkeltes subjektive opplevelse av kroniske smerter. Undersøkelsen er del av en masterutdannelse i familiebehandling. Oppgaven utgår fra en systemisk forståelse hvor et familieorientert perspektiv inngår i diskusjon av funnene. Problemstilling og det teoretiske rammeverket er forankret i et salutogent perspektiv på helse (Antonovsky 1979, 1987) og innebærer et holistisk og ressursorientert menneskesyn. Bronfenbrenners bioøkologiske modell (Gulbrandsen 2006b) og en systemteoretisk forståelse (Johnson og Yanca 2010; Nichols 2010) er nært knyttet til et salutogent perspektiv. Familieperspektivet i en systemisk forståelse gjør seg gjeldende særlig der de kontekstuelle, sosiale og psykososiale aspektene i forståelse av smerte og mestring er sentrale. Det vitenskapsteoretiske bakteppet for undersøkelsen er en kritisk realisme posisjon (Buch- Hansen og Nielsen 2005). Kritisk realisme søker en kompleks helhetsforståelse som er i overensstemmelse med det teoretiske rammeverket for undersøkelsen Oppgavens oppbygning Kapittel 1 innleder med forskningstema for oppgaven og redegjør for bakgrunn, formål og problemstiling. Teorivalg, avgrensning og oppbygning presiseres. Kapittel 2 presenterer muskelskjelettlidelser med smerteproblematikk samt kunnskapsgrunnlaget for behandlings- intervensjoner, og setter smerte inn i en sosial kontekst. Kapittel 3 presenterer det teoretiske rammeverket og empiriske kunnskapsgrunnlaget som benyttes for å belyse problemstillingen. Det salutogene helseperspektivet og teorien om Sense of Coherence vektlegges og utgjør hovedteorien i studien. Kapittel 4 redegjør for undersøkelsens materiale og metodevalg og gir en oversikt over statistiske analyser. Kapittel 5 presenterer resultater fra de statistiske analysene. I kapittel 6 diskuteres resultatene opp mot teori og empiri hvor problemstilling og forskningsspørsmål søkes besvart. Kliniske erfaringer trekkes inn i diskusjonen. Teoretiske, kliniske og forskningsmessige implikasjoner drøftes og studiens styrker og svakheter belyses. Kapittel 7 avslutter med en oppsummering og konklusjon av studiens bidrag. 4
12 2.0. Langvarige muskelskjelettlidelser med kroniske smerter Muskelskjelettlidelser (ikke- maligne) representerer en av de største helseutfordringene i Norge og verden forøvrig, med et høyt forbruk av helsetjenester og hyppigste årsak til sykefravær og trygdemottak (Breivik m. fl. 2006; NAV 2012). I tillegg til belastningene for den enkelte og dens omgivelser, genererer den høye prevalensen betydelige samfunnsmessige konsekvenser og kostnader (WHO 2003; SBU 2010; NOU 2010:13). Muskelskjelettlidelser har ofte smerter i muskel- skjelettapparatet som viktigste symptom (Legeforeningen 2009). The International Association for the Study of Pain (IASP) 2 definerer smerte som: En ubehagelig sensorisk og emosjonell opplevelse som følge av faktisk eller potensiell vevsødeleggelse. Smerte er alltid subjektiv. En svakhet ved denne definisjonen er at den hverken påpeker kontekstuelle forhold eller at tanker og adferd påvirkes (SBU 2010). I denne oppgaven legges til grunn McCaffery og Beebe sin definisjon av smerte: Det som personene sier at det er, og den eksisterer når personen som opplever smerte, sier at han har smerte. (McCaffery og Beebe 1998, 28). Subjektiv opplevelse og erfaring av smerte vektlegges sterkt i denne definisjonen og er forenlig med oppgavens teoretiske overbygning. Betegnelsen muskelskjelettlidelser rommer en rekke diagnoser. En del kan diagnostiseres ved objektive funn i muskel- og skjelettapparatet. For majoriteten av lidelsene kan smertene ikke forklares ved objektive funn, og diagnoser settes ut i fra subjektive symptom beskrivelser (Brage m. fl. 2010; Ihlebaek m. fl. 2010; NOU 2010:13). Denne studien omhandler sistnevnte gruppe av lidelser med kroniske smerter (som fibromyalgi, uspesifikke nakke/ skulder/ ryggsmerter). Betegnelsen langvarig og kronisk benyttes synonymt og angir at smerten ikke er akutt, men av mer enn 6 mnd varighet (Gullacksen 1998; NOU 2010:13). Kroniske smerter er ofte forbundet med andre plager som søvnvansker, tretthet, angst og depresjon, kognitive utfordringer (hukommelse og konsentrasjon); jo flere plager jo større funksjonssvikt (Kurtais m. fl. 2006; Ihlebaek m. fl. 2010; Inoue m. fl. 2012). Inaktivitet, unngåelsesadferd, sosial isolasjon og arbeidsuførhet er konsekvenser forbundet med kroniske smerter (Legeforeningen 2009; Linton 2010; NOU 2010:13). Konsekvensene av smerte påvirker familie, relasjoner og aktivitet og deltakelse i samfunnet (Main og Spanswick 2000; Miller og Timson 2004; SBU 2010). 2 IASPs Definisjon: An unpleasant sensory and emotional experience associated with actual or potential tissue damage, or described in terms of such damage. ( ). 5
13 2.1. Kunnskapsstatus- smerterehabilitering De fleste pasienter med kroniske smerter har forsøkt farmakologisk behandling med håp om bedring og smertelindring som mål (Main og Spanswick 2000). En biomedisinsk tilnærming (se pkt. 3.2.) alene har gitt begrensede resultater med kortvarig effekt og har ikke lyktes med å forklare eller behandle plagene (Bergman 2007; Legeforeningen 2009; Cunningham og Kashikar-Zuck 2013). I tillegg har de fleste pasienter forsøkt en rekke andre unimodale behandlingstiltak uten langtidseffekt (Nicholas 2008). Erkjennelsen av lidelsenes kompleksitet har ført til en bevegelse fra en ensartet sykdoms- modell til en modell som tar hensyn til pasientens opplevelse av sykdom og smerter, hvor kroniske smerter må forstås som et komplekst fenomen som påvirker og påvirkes av både biologiske, psykologiske og sosiale forhold (Malterud 2010; Cunningham og Kashikar-Zuck 2013). En biopsykososial modell (se pkt. 3.2.) har de siste tiår vært sentral i klinisk tilnærming til kroniske sykdommer innen helseforskning og for utvikling av multi-disiplinære intervensjoner (Karjalainen m. fl. 2000; Bergman 2007; Nicholas 2008). For langvarige muskelskjelettlidelser med kroniske smerter er målet med behandling ikke å kurere, men å redusere smerter og øke funksjon gjennom kombinasjon av farmakologiske og ikke-farmakologiske intervensjoner. Hovedmålet er å mestre symptomene (Sarzi-Puttini m. fl. 2011; Cunningham og Kashikar-Zuck 2013). Systematiske oversiktsstudier viser at en multidisiplinær biopsykososial tilnærning i rehabilitering er rådende i feltet og bredt anvendt, men at den vitenskapelige evidens for effekten er liten grunnet lav metodologisk kvalitet i kliniske studier (Karjalainen m. fl. 2000, 2003a, 2003b). SBU (2010) utredingen rehabilitering ved långvärig smärta viser til effekt av multidisiplinær rehabilitering for enkelte grupper av pasienter med kroniske smerter med en økt mulighet til langsiktig forbedring, men problematiserer kost -nytte effekt av en slik høykostnadsintervensjon. Multidisiplinære intervensjoner med kombinasjon av kognitive tilnærminger og fysisk aktivitet fremholdes i flere nyere systematiske oversiktsstudier og nasjonale rapporter som beste praksis for rehabilitering av mennesker med kroniske smerter (Bergman 2007; SBU 2010; Hassett og Williams 2011; Sarzi-Puttini m. fl. 2011). En kognitiv tilnærming legger til grunn at pasientens tanker og forestillinger om smerten får betydning for hvordan den enkelte håndterer smerten (Main og Spanswick 2000; Linton 2010). For eksempel at smerten er farlig og representerer en trussel om progredierende sykdomsutvikling. Slike forestillinger kan føre til helseangst, bevegelsesangst (fear avoidance) og dysfunksjonell smerteadferd som 6
14 unngåelsesadferd og inaktivitet. Dette er onde sirkler som medfører unødvendig funksjonstap og opprettholdelse av smerteopplevelsen (Main og Spanswick 2000; Stubhaug 2005; Leeuw m. fl. 2007; Linton 2010; NOU 2010:13). Pasientens subjektive (Idiosynkratiske) opplevelse av helse blir derfor sentral. Det er et mål å gi økt forståelse av sammenhengen mellom kroppslige symptomer, smerteopplevelse, smertetolkning, og smerteadferd (Hagen m. fl. 2007). Tankemønstre som vekker angst, tapsfølelse og følelse av håpløshet vil kunne utløse uhensiktsmessig smerteadferd. Undervisning, avspenning, og eksponering for fysisk aktivitet er sentrale elementer for endring av dysfunksjonelle tankemønstre. Gjennom bevisstgjøring av faktorer som utløser, opprettholder og forsterker smerteopplevelsen kan pasienten tilegne seg mer hensiktsmessige strategier for å håndtere smerte. Hypotesen er at økt aktivitetsnivå og deltakelse i eget liv øker følelsen av mestring og livskvalitet. Gruppebehandling innebærer at pasienter deltar sammen i gruppe hvor selve gruppeprosessen deltakerne i mellom er en viktig del av intervensjonen. Deltakerne lærer av hverandres ulike erfaringer og syn som kan bidra til alternative tolkninger og synliggjøre ulike måter å håndtere situasjoner på. Deltakere kan utfordre og hjelpe hverandre til hensiktsmessige strategier i å mestre smerte. Det å møte andre i samme situasjon kan også bidra til å normalisere og avdramatisere den enkeltes reaksjon og virke motiverende for endring. Tilbakemeldinger og innspill fra gruppemedlemmer kan virke mindre truende enn å bli konfrontert av behandlere. Denne metoden viser seg både effektiv og kostnadsbesparende for pasienter med kroniske smerter (Thorn 2004) Smerten har en kontekst- et systemisk familieperspektiv Et salutogent perspektiv utgår fra at livsopplevelser og kontekstuelle forhold er av særlig betydning for opplevelse av sammenheng i livet. Kontekst refererer til en forståelse av sammenheng som impliserer at en del bare kan forstås som del av sin sammenheng og ikke isolert fra denne. (Gulbrandsen 2006a, 21). Denne forståelsen er grunnleggende innen sosial systemteori. Et systemteoretisk perspektiv innbyr til sirkulær heller enn lineære årsak - virkning i forståelse av sammenhenger. Det vil si at de ulike delene i et system gjensidig påvirker hverandre og at et system er mer enn summen av sine deler (Bertalanffy 1968). Innen systemisk familieteori vektlegges at vi blir til i samspill med andre (Hårtveit og Jensen 2004). Pasienten sees da som en del av en større sosial kontekst hvor kroniske smerter i 7
15 familien påvirker hele familiesystemet, og langvarige endringer i familiesituasjonen kan finne sted (Wæhrens og Rikshospitalet - Radiumhospitalet 2006; Malterud 2010). Nært knyttet til systemteori er et økologisk perspektiv som inkluderer miljøet eller den kulturelle konteksten samspill inngår i. Bronfenbrenner og Morris (2007) bioøkologiske modell er et slikt individoverskrivende perspektiv. Denne modellen representerer en forståelse av at individet er aktiv deltaker i egen utviklingsprosess hvor både personkarakteristika/ biologiske disposisjoner og kontekst er av betydning for utvikling (Gulbrandsen 2006b). En slik tenkning gjenspeiles i Sameroff og Chandler (1975) sin transaksjonsmodell som forutsetter at samspillspartnere gjensidig påvirker og forandrer hverandre over tid, hvor også biologiske forutsetninger er av betydning. Å se personen-i-situasjonen er en kjerneverdi i sosialt arbeids forståelse av helhetsperspektiv og reflekterer betydningen av de kontekstuelle forhold for å hjelpe individer og familier til økt mestring og sosial fungering. Sosial fungering er et uttrykk for i hvilken grad mennesker er i stand til å møte sine egne behov og mestre omgivelsenes krav og forventninger (Johnson og Yanca 2010). I et økologisk perspektiv er det miljø og den kultur mennesket befinner seg i avgjørende for håndtering av stress og sykdom. Kronisk sykdom og smerter må derfor forstås i en sosial kontekst. Denne erkjennelsen er en av de viktigste i utvikling av moderne smertemestring (Main og Spanswick 2000). Smerteopplevelse og smerteadferd kan bli formet av konteksten den befinner seg i, og denne konteksten er ulik og får ulik betydning for pasient, familie, venner, arbeid og samfunn (Gullacksen 1998). Vi vet i dag mye om betydningen av de nære og støttende relasjoner for å mestre sykdom og stress i livet. Forskning viser en klar sammenheng mellom sosialt nettverk og helse hvor et dårlig sosialt nettverk kan redusere evnen til å mestre sykdom og øke sannsynligheten for depresjon og sosial isolasjon (Antonovsky 1987; Fyrand 2005; Bø og Schiefloe 2007). Studier viser at sosial isolasjon er et utbredt fenomen for mennesker med kroniske helseplager. Sosial støtte sees som en særlig viktig motstandsressurs for å mestre sykdom og forebygge sosial isolasjon (Hansson og Cederblad 1995; Wolff og Ratner 1999; Fisher og Weihs 2000; Fjerstad og Steene 2007). Samtidig kan sosialt nettverk og nære relasjoner være hemmende dersom relasjonen er destruktiv (Gullacksen 1998; Pederson og Revenson 2005). Midlertidige påkjenninger og stress vil for de fleste familier være mulig å tilpasse seg. Langvarige stressbelastninger som kroniske smerter kan imidlertid være vanskelig å tilpasse seg på hensiktsmessige måter. Kroniske smerter og smerteadferd kan ha stor innvirkning på 8
16 relasjoner og påvirker derfor ikke bare pasienten men også pasientens familie og nettverk (Gullacksen 1998; Fjerstad og Steene 2007). Det kan være vanskelig for pasienten selv å forstå sine smerter og sammenhengen mellom tanker, følelser og smerter. Å kommunisere dette kan derfor være en utfordring. Naturlig nok vil det kunne være desto vanskeligere for familie og omgivelser å forstå hva som skjer og pårørende opplever at det ofte er vanskelig å kommunisere med den som har smerter (Gullacksen 1998; Miller og Timson 2004). Familiemedlemmer kan ha ulik oppfatning av smertens årsak, og kan komme til å oppmuntre eller forvente at pasienten stadig søker helsehjelp for avklaring av årsak og behandling og dermed bidrar til å opprettholde smerteadferd (Main og Spanswick 2000; Minuchin 2012). Familiemedlemmer kan oppleve fiendtlighet ovenfor pasienten, men også overinvolvering som kan bidra til å forsterke kronifisering. Destruktive kommunikasjonsmønstre og redusert intimitet er noen av konsekvensene mange opplever i parforhold (Main og Spanswick 2000). Opplevelse av håpløshet hos partner og øvrige familiemedlemmer kan få følger for hele familiens stressnivå og pårørendes helse kan svekkes når et familiemedlems helse svekkes (Pederson og Revenson 2005; Fjerstad og Steene 2007). Emosjonelle og relasjonelle stressfaktorer i familien kan innvirke på smerteopplevelsen og smerteadferd, likeledes kan belastninger i familie sette seg i kroppen og forsterke helseplager (Kirkengen 2009). Konsekvensene som følger av kroniske smerter kan påvirke pasientens og familiemedlemmenes status og roller i familien; eksempelvis som omsorgsgiver, inntektskilde og støtteperson. Endret sosioøkonomiske status som følge av uførhet og redusert inntekt utgjør en tilleggsbelastning som påvirker både pasient og pasientens familie og kan utgjøre en betydelig stressfaktor og bidra til å opprettholde plagene (Main og Spanswick 2000). Identifiserting av sosioøkonomiske hindringer for bedring er derfor essensielt. Smerteadferd i et familiesystem vil kunne føre til begrensninger i livsutfoldelse for både den smerterammede og dens nærmeste, og kan få konsekvenser for foreldrefunksjon og omsorgskompetansen (Malt m. fl. 2003). Barn påtar seg ofte ekstra ansvar i familien og gjerne en omsorgsrolle for den syke forelderen som kan påvirke barnets mulighet til å ivareta egne sosiale relasjoner og påvirke barnets utvikling (Stern 1995; Dallos og Vetere 2009). Oppmerksomhet mot pasientens læringsmiljø og hvilket læringsmiljø pasienten bidrar til å skape for sine nærmeste er av betydning ikke bare for pasienten selv, men også forebyggende i et barneperspektiv (Main og Spanswick 2000). Daniel Stern s (1995, 2003) forskning og 9
17 utviklingsmodell har bidratt med viktig kunnskap i nyere utviklingspsykologi om barns utvikling gjennom samspill med sine omgivelser. Relasjoner er avgjørende for generell utvikling og livskvalitet, og stress hos voksne kan påvirke omsorg for barn og nære relasjoner. Familie kan være en viktig ressurs i rehabilitering men er en ubenyttet ressurs i mange sammenhenger (Fjerstad og Steene 2007). Pårørende forteller at de gjerne vil involveres i rehabilitering og ser seg som del av pasientens liv (Miller og Timson 2004). For at familien skal være en ressurs heller enn hindring for bedring, kan det være nødvendig at de får en økt kunnskap og forståelse for smertemestringsmekanismer for å kunne bidra til motivasjon for endringer og økt livskvalitet både for seg selv og den smerterammede. Pasienten er ofte ikke klar over de sosiale aspektene som påvirker smerte og vil ofte fortsette å lete etter medisinske årsaker og behandling. Det er derfor viktig å tydelig inkludere den sosiale og kontekstuelle dimensjonen i forståelsen av smerte (Main og Spanswick 2000). Det oppfordres til videre forskning og intervensjoner som inkluderer et familieøkologisk perspektiv for å bistå familier og barn i risikogrupper til å mestre og lære av erfaringen med å ha en forelder som er syk (Pederson og Revenson 2005). En systemisk og økologisk forståelse i pasientarbeid er av nyere tradisjon i det tradisjonelle medisinske paradigmet og modellen har blitt kritisert for å rette fokus på prosesser, samspill og språk på bekostning av naturvitenskapelige forhold. I nyere sosialfaglig forskning og klinisk arbeid med individer og familier understrekes nødvendigheten av et kunnskapsgrunnlag som inkluderer både biologiske, psykologiske, sosiale og kulturelle forhold (Solem 2011). 10
18 3.0. Teoretiske perspektiver og tidligere forskning Det vitenskapsteoretiske rammeverk for denne studien er en Kritisk realisme posisjon. Denne posisjonen er en nyorientering innen samfunnsvitenskapens vitenskapsteori og metode og representerer et oppgjør med vitenskapsteorier som viderefører en positivistisk forståelse (Buch-Hansen og Nielsen 2005). Kritisk realisme forfekter en både - og tenkning hvor virkeligheten eksisterer uavhengig av våre diskurser og viten om den. Samtidig er den sosiale verden sosialt og historisk konstruert, hvilket innebærer at den er menneske- skapt og dermed også påvirkelig (Buch-Hansen og Nielsen 2005). Kritisk realisme utgår fra et holistisk menneskesyn og vurderes kompatibelt med det teoretiske rammeverket for studien Helsebegrepet Helsevesenet satser betydelige ressurser for å finne kunnskapsbaserte behandlings- og rehabiliteringstilbud for muskelskjelettlidelser med kroniske smerter (NOU 2010:13; Inoue m. fl. 2012). Hvilket perspektiv helsepersonell har på helse i møte med kroniske smerter får betydning for behandling og rehabilitering, og ikke minst hvordan smerterammede selv, familie/pårørende og omgivelsene betrakter og forholder seg til lidelsene. Helsebegrepet knyttes oftest til den medisinske vitenskapstradisjonen, men vitenskaper som filosofi, psykologi, sosiologi har også bidratt med definisjoner av helsebegrepet (Nordenfelt 1987). Denne oppgaven tar utgangspunkt i Verdens Helse Organisasjons (WHO) definisjon 3 av helse fra 1948 som er uendret pr dags dato: Health is a state of complete physical, mental and social well-being and not merely the absence of disease or infirmity. I en slik forståelse innebærer helsebegrepet aspekter av både fysisk, psykologisk og sosial karakter. Helse sees ikke utelukkende som fravær av sykdom og skrøpelighet men impliserer fokus på opplevd velvære 4 hvor sosiale og personlige ressurser så vel som fysisk kapasitet vektlegges. En rapport fra WHO (2003) påpeker utfordringer med å måle helse da opplevd velvære eller helse ikke er det samme som helsestatus målt ved biologiske prosesser. Det impliseres behov for å rette oppmerksomhet også mot menneskets egen opplevelse av helse og tilfredshet og økt livskvalitet for mennesker med kroniske smerter. For å oppnå en tilstand av helse basert på WHOs definisjon, må den enkelte være i stand til å identifisere og realisere mål, 3 Preamble to the Constitution of the World Health Organization as adopted by the International Health Conference, New York, June, 1946; signed on 22 July 1946 by the representatives of 61 States (Official Records of the World Health Organization, no. 2, p. 100) and entered into force on 7 April Oversatt fra det engelske ordet well-being. 11
19 tilfredsstille behov, samt være i stand til å endre eller tilpasse seg omgivelsene ("Ottawa charter for health promotion" 1986). WHOs definisjon representerer en viktig vending fra det biomedisinske paradigmet mot sosiale og psykologiske perspektiver, men definisjonen har også møtt kritikk for å tegne et bilde av det ideelle, og tross utvidelse av helsebegrepet opprettholde en dikotomisering av helse- sykdom forståelsen (Lindstrom og Eriksson 2006) Fra et biomedisinsk vitenskapsideal til helhetlig syn på helse? Særlig helsevesenet og den medisinske disiplinen har gjennom tidene vært preget av en diagnose- og avviksrettet fokusering på ulike helseplager og symptomer med en dikotomisering av mennesket som enten sykt eller friskt (Antonovsky 1987). Denne patogene biomedisinske tilnærmingen kjennetegnes ved søken etter hva som frembringer sykdom og symptomer, og forsøk på å lindre eller helbrede disse. Nøkkelspørsmålet er: Hva er det som gjør oss syke? I søken etter sykdom og symptomers opprinnelse fokuseres det på risikofaktorer, studier av syke og forebygging av sykdom. På slutten av tallet introduserte George Engel den biopsykososiale modell for å forene psykososial kunnskap med den tradisjonelle biomedisinske tenkningen med mål om å ivareta et helhetlig perspektiv på helse og sykdom. (Engel 1977; Gullacksen 1998; Borrell-Carrio m. fl. 2004). Modellen bygger på systemteoretiske forståelsesmåter hvor helse forstås som samvirke mellom sosiale, fysiske, psykologiske og biologiske forhold (Malterud 2010). Den biopsykososiale modellen har blitt kritisert for ikke å representere annet enn en videreføring av det biomedisinske vitenskapsidealet. Dette ved å legge psykologiske variabler inn i gamle reduksjonistiske biomedisinske modeller og tildekke en dualistisk sykdoms- forståelse (Thornquist 1992; Gullacksen 1998; Borrell-Carrio m. fl. 2004). Kritikere har også etterlyst beskrivelse av relasjonen mellom nivåene i modellen (McHugh og Vallis 1986). Ifølge Solem (2011) bør salutogene faktorer sees som del av den biopsykososiale modell for å ivareta et holistisk perspektiv. Med dette menes at pasientens ressurser, livshistorie og sosiale og kulturelle kontekst må utforskes i tillegg til søken etter symptomer og forsøk på å lindre disse. Malterud (2010) hevder at orientering mot muligheter, håp og mestring, heller enn det som er problematisk og dysfunksjonelt er av stor betydning ved kronisk sykdom. 12
20 3.3. Et Salutogent perspektiv på helse A. Antonovsky ( ) Som en reaksjon på den ensidige naturvitenskapelige definisjon av helse, som fravær av sykdom og fokus på risikofaktorer, kom det helsefremmende perspektivet på banen i årene (Lustig m. fl. 2000). En sentral bidragsyter i denne vendingen var den medisinske sosiologen Aron Antonovsky. Antonovsky var professor ved Ben Gurion Universitetet i Negev, Beersheva, Israel, frem til sin død. Han studerte en rekke ulike aspekter av helse, herunder stresstoleranse og mestring. I en sosiologisk studie av kvinner i ulike etniske grupper i Israel og deres tilpasning til klimakteriet, inngikk ved en tilfeldighet et spørsmål om hvorvidt kvinnene hadde sittet i konsentrasjonsleir. Antonovsky s oppmerksomhet ble rettet mot de overraskende resultatene som viste at en del (29 %) av kvinnene som hadde overlevd konsentrasjonsleir oppgav at de hadde god psykisk helse (Antonovsky 2000). Som forsker hadde han frem til dette tidspunkt vært opptatt av årsaker til sykdom og særlig sammenhengen mellom fysisk og psykisk helse. Han ble nå oppmerksom på at opplevd velvære og helse ikke var ensbetydende med fravær av sykdom eller stress. Antonovsky mente at det i denne oppdagelsen var minst like interessant å utforske hva det betyr at så mange oppgav god helse, som å fokusere på at det var flere som hadde mindre god helse sammenliknet med en kontrollgruppe. Denne vendingen gav opphav til hans videre arbeid med å utforske det han kalte helsens mysterium, eller den salutogene gåten, hvor han stilte spørsmål om hvilke faktorer som bidrar til at vi på tross av å bli utsatt for ekstreme stressbelastninger klarer oss bra, og beholder god helse. Antonovsky presenterte i 1979 den salutogene 5 modell som har fått stadig økende betydning i forståelse av helse. Begrepet Salutogenese 6, helsens opprinnelse, er læren om hva som gir god helse og representerer en positiv modell som leter etter muligheter og helsefremmende faktorer (Antonovsky 1979). Selv om det salutogene perspektivet kom som en reaksjon på det patogene, mente ikke Antonovsky at oppmerksomhet knyttet til helsefremmende faktorer eller beskyttelsesfaktorer skulle erstatte søken etter årsaker til sykdom og symptomer, men snarere utfylle hverandre. Det var den ensidige opptattheten av risikofaktorer og sykdom Antonovsky kritiserte. Antonovsky fremhevet at et salutogent perspektiv innebærer å se salutogene og patogene faktorer som komplementære. Det salutogene perspektivet kan betraktes som en metateori hvor annen teori og forskning kan innordnes (Hansson og Cederblad 2004). 5 Den engelske betegnelsen Salutogenic er i litteraturen også oversatt til salutogenetisk. Denne oppgaven anvender videre betegnelsene salutogene, salutogent. 6 Fra engelsk Salutogenesis. Bygger på de latinske ordene Salut = helse; og Genese = opprinnelse. 13
21 Helse som kontinuum Antonovsky mente den patogene forståelsen av helse bidrar til et avviksrettet og begrensende syn på mennesket som enten sykt - friskt, normalt - unormalt, tilpasset - utilpasset. Han så heller mennesket som mer eller mindre friskt, eller sykt; og forkastet den dikotome tenkningen. Han innførte helse som et kontinuum i et spenningsfelt mellom total helse og uhelse, hvor det er et mål å bevege seg i retning av den positiv enden på helsekontinuumet mot økt helse og velvære (Antonovsky 1987). Antonovsky så helse som prosess, ikke en tilstand, og derigjennom utvidet han normalitetsbegrepet i forståelse av helse. Livet i sin helhet Antonovsky var ikke utelukkende opptatt av en sykdoms biologiske faktorer, men understreket betydningen av psykososiale prosesser hvor personens livshistorie og erfaringer er sentrale. Med dette vektla han samtidlig et historisk og kulturelt perspektiv. Han så helse som et samspill mellom faktorer i mennesket og omgivelsene og hevdet at mennesket ikke kan sees uavhengig av den situasjonen personen befinner seg i. Han inkluderte dermed et relasjonelt og systemisk perspektiv ved å se mennesket som et åpent system i aktiv interaksjon med sine omgivelser. Den salutogene modellen er opptatt av livet i sin helhet og utgår fra et helhetlig syn på mennesket hvor biopsykososiale prosesser og samspillet mellom kropp, sinn og livsbetingelser ivaretas (Antonovsky 1979, 1987). Stressorer og motstandsressurser Antonovsky var i sin forskning og teoribygging opptatt av stress og stressorers betydning for helse. Han definerte en stressor som: A stressor can be a demand made by the internal or external environment of an organism that upsets its homeostasis, restoration of which depends on a nonautomatic and not readily available energy-expending action. (Antonovsky 1979, 72). Når individet blir stilt ovenfor krav (indre eller ytre) som det ikke har noen umiddelbar eller automatisk adaptiv respons på, skapes en spenningstilstand, karakterisert som stress. Det skilles mellom stressende livssituasjoner og stressende livsbegivenheter; hvor førstnevnte refererer til en vedvarende kronisk tilstand, mens sistnevnte refererer til hendelser og stressfaktorer av forbigående karakter (Antonovsky 2000). Helse og stressforskning har tradisjonelt hatt et problemorientert syn på stress som noe negativt som må bekjempes (Lindstrom og Eriksson 2006). Antonovsky så derimot ikke stress som bare noe negativt, men også som potensielt helsefremmende. Dette synet er i tråd med stressforskeren Selye (1974) som skiller mellom eustress (positivt stress) og distress (negativt 14
22 stress). Om en stressor oppleves som truende eller positiv avhenger i følge Selye av hvordan situasjonen og mulige utfall av situasjonen vurderes. Antonovsky hevdet at sykdom og stress er en uunngåelig og naturlig del av livet som vi må forholde oss til. Stressorer kan være livsbegivenheter som å få barn, død, ekteskap og skillsmisse, miste jobben, ulykke eller sykdom. Det er ikke stressorer i seg selv som er avgjørende, men hvordan vi håndterer dem. Det er ikke hvordan vi har det men hvordan vi tar det kan være et godt uttrykk for hvordan Antonovsky tenkte. Antonovsky (1987) mente at det er individuelle forskjeller i stresstoleranse og hvordan mennesket håndterer stressbelastninger. Hans fokus var ikke rettet mot spesifikke strategier for mestring slik man finner innen mestrings - og stressforskning (Lazarus og Folkman 1984), men mot en overordnet innstilling mennesket har til endringer og hendelser vi møter i livet. Der noen ser en situasjon som et problem ser andre den som en utfordring i positiv forstand. Antonovsky mente at forskning bør lete etter faktorer som kan bidra til at stress oppleves som utfordringer, ikke bare å begrense omfanget av stressorer. De ressurser vi tar i bruk for å opprettholde helse og forhindre stress kaller Antonovsky generelle motstandsressurser (GRR 7 ): I define a GRR as any characteristic of the person, the group, or the environment that can facilitate effective tension management. (Antonovsky 1979, 99). GRR kan være av individuell og kollektiv art, og avhenger av våre biologiske ressurser, oppvekstvilkår, sosiokulturelle og historiske forhold. GRR kan være: Fysiologisk og biokjemiske forhold (gener, immunforsvar), materielle forhold (økonomi, bolig); kognitive og emosjonelle forhold (kunnskap, intellekt, egoidentitet), fleksibilitet i mestringsstrategier; interpersonlige ressurser (sosial og emosjonell støtte, nære relasjoner); kultur (stabilitet og kontinuitet), verdi- og holdningsmessige forhold (tro og religion). Egoidentitet og sosial støtte vektlegges som særlig viktig. GRR er avgjørende for vår stresstoleranse og hvordan vi takler sykdom. På bakgrunn av balansen mellom GRR og underskudd på ressurser i oppveksten skapes livserfaringer som danner grunnlag for vår opplevelse av og innstilling til mestring i eget liv. Vår kapasitet til å mobilisere GRR avhenger av om vi kognitivt, adferdsmessig og emosjonelt opplever sammenheng i tilværelsen. Samtidig har vår opplevelse av sammenheng betydning for vår kapasitet til å anvende våre ressurser. Figur 1 sammenfatter den salutogene modell. 7 GRR- fra engelsk: General resistance resources. 15
23 Sosiokulturell og historisk kontekst Oppvekst Sosial rolle Særegenhet Tilfeldigheter GRR: Psykososiale Genetiske og konstitusjonelle motstands - ressurser Livserfaringer preget av: 1. Forutsigbarhet 2. Aktiv deltakelse 3. Balanse i over/ underbelastning Påvirker Er kilde til Gir erfaringer Grunnlag for våre Figur 1. Utdrag fra den salutogene modell (Antonovsky 1979, 184). Global mestringsressurs og innstilling til livet: Opplevelse av sammenheng Sense of Coherence opplevelse av sammenheng En persons GRR og samlede livsbetingelser gir erfaringer gjennom livet som danner grunnlag for en global orientering eller holdning i møte med hendelser i livet. Denne grunnholdningen kaller Antonovsky Sense of Coherence (SoC), opplevelse av sammenheng 8, og er Antonovsky s svar på helsens mysterium. SoC defineres som: A global orientation that expresses the extent to which one has a pervasive, enduring though dynamic feeling of confidence that (1) the stimuli deriving from one s internal and external environments in the course of living are structured, predictable, and explicable; (2) the resources are available to one to meet the demands posed by these stimuli; and (3) these demands are challenges, worthy of investment and engagement. (Antonovsky 1987, 19). Antonovsky identifiserte på bakgrunn av sine studier 3 komponenter som utmerket seg for personer med en sterk SoC. Comprehensibility (begripelighet), Managebility (håndterbarhet) og Meaningfulness (meningsfullhet). Hvordan vi møter livets utfordringer avhenger av om vi har en global holdning til at de stimuli vi utsettes for er kognitivt begripelige, håndterbare og meningsfulle (Antonovsky 2000). Begripelighet er den kognitive komponenten i SoC; og refererer til om de stimuli (indre eller ytre) vi utsettes for er forståelig, konsekvent og oversiktlig, eller uforutsigbar, tilfeldig og kaotisk. Begripelighet kan sees som en kapasitet til å bedømme virkeligheten. Håndterbarhet er handlingskomponenten i SoC; og refererer til om individet opplever å ha tilgang på ressurser (indre og ytre) som er nødvendig for å møte krav og utfordringer. Ved opplevelse av belastningsbalanse som igjen fører til mestringserfaring, vil individet ha tro på fremtidig mestring. Over-/ underbelastning fører til opplevelse av hjelpeløshet, passivitet. 8 Gjennom oppgaven vil Sense of Coherence som teoretisk begrep bli referert ved forkortelsen SoC og den norske oversettelsen opplevelse av sammenheng der det er hensiktsmessig for å få frem betydningen av begrepet. 16
24 Meningsfullhet er emosjons- og motivasjonskomponenten i SoC og drivkraften i hvordan vi håndterer våre liv. Ved en sterk opplevelse av meningsfullhet vil individet søke mening i vanskelige situasjoner, hvor hendelser som har betydning i livet er verdt å engasjere seg i. Selv om SoC i sin helhet er nødvendig for suksessfull mestring, mente Antonovsky at meningsfullhet er den viktigste fordi den fasiliterer begripelighet og håndterbarhet. De tre komponentene er uløselig knytte til hverandre, men kan teoretisk inndeles som sterk eller svak. En sterk eller svak SoC er assosiert med et høyt eller lavt nivå på alle de tre komponentene. Kombinasjoner med lavt og høyt nivå på de ulike komponentene er mer sjeldent, og vil med sannsynlighet føre til en endring av plassering på helsekontinuumet. GRR som beskrevet over, spiller en viktig rolle for utvikling av en sterk SoC gjennom erfaringer i livet som er assosiert med forutsigbarhet, belastningsbalanse og medvirkning i forhold av betydning i eget liv (Antonovsky 2000). Tabell 1 viser en skjematisk oversikt over hva som kjennertegner mennesker med sterk vs svak SoC. Tabell 1. Sterk vs svak SoC Personer med en sterk SOC vil forvente orden, møte utfordringer i livet på en aktiv måte anvende sine ressurser, og velge mestringsstrategier på en fleksibel og hensiktsmessig måte lettere identifisere stressorer og se disse som utfordringer verdt å engasjere seg i leve bedre med problemer som ikke løses, gjøre det mislykkede til en potensiell ressurs ved aktiv problemløsning i større grad utvise helsefremmende adferd, håp ha fokuserende følelser Personer med en svak SoC vil forvente kaos, lettere gi opp, stå i fare for å ikke legge merke til muligheter som kan gi mening og orden i tilværelsen være mindre fleksibel i valg av mestringsstrategier lettere se stressorer som problemer vil ha en tendens til å henge seg opp i problemer som ikke løses og stå fast rammes av lammelse, håpløshet, apati oppleve diffuse blandede følelser SoC- og demografiske variabler Antonovsky hevdet at SoC er et globalt mål antatt uavhengig av demografiske variabler som nasjonalitet, kultur, etnisitet, sosial klasse, kjønn, alder (Gassne 2008). Han stilte seg senere mer forbeholden til spørsmålet om tverrkulturell anvendbarhet. Spørsmålet om SoC som uavhengig av sosiodemografiske variabler har imidlertid vært gjenstand for diskusjon i en rekke studier hvor resultatene er motsetningsfylt (se pkt. 3.5.). 17
25 SoC og endring over tid Antonovsky hevdet at SoC utvikler seg fra barndommen av til den stabiliserer seg rundt 30 års alder og er en relativt stabil, vedvarende og generell faktor i menneskers voksne liv. Han modererte senere sitt syn noe i forhold til mobilitet av SoC og mente at det skal dramatiske hendelser eller endringer til for at nivået av SoC skal endres i betydelig grad (Antonovsky 2000). Antonovsky så SoC som en disposisjonell orientering heller enn et personlighetstrekk. Personer som ved ung voksen alder har utkrystallisert en sterk SoC vil med sannsynlighet søke SoC - fremmende erfaringer og ta i bruk GRR som opprettholder en sterk SoC. Personer med en svak eller moderat SoC vil imidlertid kunne oppleve en vond sirkel av nederlag preget av kaos, meningsløshet og manglende håndterbarhet. Antonovsky påpeker at disse forutsigelsene er statistiske, ikke kliniske, og at det vil være individuelle forskjeller på bakgrunn av erfaringer og livsbegivenheter. Våre livserfaringer er resultat av vår kulturelle - og sosiale kontekst, familiestruktur, kjønn, etnisitet, genetiske disposisjoner. Muligheten til å påvirke SoC terapeutisk har vært tema for en rekke studier. Antonovsky mente det var utopisk å forvente at en grunninnstilling som er resultat av erfaringer gjennom flere tiår skal endres vesentlig på bakgrunn av noen terapeutiske møter. Han hevdet at det skal betydelige endringer til i både de institusjonelle, sosiale og kulturelle rammene som former våre livserfaringer. Langvarig innvirkning eller kontroll over pasientens livssituasjon, som innleggelse, nevnes som én mulighet for planmessig endring av SoC. Mindre og midlertidige endringer i SoC kan finne sted, men nivået av SoC vil ligge rundt en middelverdi som man vender tilbake til. Nødvendigheten av videre forskning for å forstå prosessen som former SoC, og hvordan SoC påvirker helse understrekes (Antonovsky 2000). Operasjonalisering av SoC For å gi et mål på hvor mennesker befinner seg på helsekontinuumet og hvorfor mennesker i møte med stressorer beveger seg mot den positive polen, utviklet Antonovsky en skala i form av et selvrapporteringsskjema SoC-29 som operasjonaliserer teorien om SoC, opprinnelig kalt orientation to life questionaire. Instrumentet er vedlagt i Antonovsky s bok Unraveling the mystery of health (Antonovsky 1987). Instrumentet og dets psykometriske egenskaper beskrives i pkt
26 3.5. Forskning om Salutogenese og Sense of Coherence Betydningen av en salutogen tilnærming i behandling av helseplager, også psykiske, er dokumentert ved forskning (Malterud og Hollnagel 2004; Walseth og Malterud 2004; Eriksson og Lindstrom 2006; Lindstrom og Eriksson 2006; Langeland 2007, 2009). Et salutogent perspektiv er viktig i arbeid med å flytte fokus fra negative tanker og problemer (Solem m. fl. 2011). Gjennom forskning om salutogene faktorer kan man få kunnskap om hvilke beskyttelsesfaktorer det er viktig å jobbe med og hvilke salutogene faktorer pasienten eller familiemedlemmer har tilgang på (Hansson og Cederblad 1995, 2004). Salutogene faktorer på individ nivå kan være god sosial kapasitet, selvtillitt, selvstendighet, intellektuell kapasitet, indre lokus av kontroll. På familienivå kan det å være en omsorgsperson og hjelpe andre være en beskyttelsesfaktor og gi en følelse av egenverdi og selvstendighet. Sosial støtte, tillitsfulle og intime relasjoner er avgjørende salutogene faktorer (Hansson og Cederblad 1995; Fisher og Weihs 2000; Fjerstad og Steene 2007). Hvorvidt et salutogent utfall finner sted avhenger av om beskyttelsesfaktorene i sin effekt overvinner risikofaktorene, og resilience begrepet trer inn som den motstandskraften en har og gjør at en på tross av tilstedeværelse av risikofaktorer klarer seg (Solem 2002). Et hovedområde for tidligere forskning om Sense of Coherence har vært å måle nivået av SoC for ulike populasjoner. Disse har vært dominert av helseforskning for ulike diagnoser, funksjonsbegrensninger og intervensjoner, men også normalpopulasjon og epidemiologiske studier av helsetilstander i ulike populasjoner og yrkesgrupper (Gassne 2008). Systematiske oversiktsstudier har syntetisert empiriske funn om relasjonen mellom SoC og helse og korrelasjonen mellom SoC og livskvalitet (Eriksson og Lindstrom 2006, 2007). Studiene konkluderer med at SoC er sterkt relatert til opplevd helse, særlig mental helse, og ser ut til å kunne predikere helse. Relasjonen er manifestert i populasjoner uavhengig av alder, kjønn, etnisitet, nasjonalitet og studiedesign. Man finner ikke tilsvarende relasjon til fysisk helse. SoC ser ut til å være en helsefremmende ressurs som styrker resiliens og utvikler en positiv subjektiv helse. Studiene viser at SoC korrelerer signifikant med livskvalitet og at SoC er en ressurs som direkte øker og har en prediktiv validitet for god livskvalitet. Suominen m. fl. (2001) finner at en sterk SoC predikerer subjektiv god helse hos menn og kvinner. Studier viser at SoC korrelerer positivt med sosial støtte og negativt med stress og traumatiske hendelser (Wolff og Ratner 1999). SoC er benyttet i flere studier relatert til kroniske 19
27 smertepasienter (Soderberg m. fl. 1997; Schult m. fl. 2000; Lillefjell og Jakobsen 2007) som viser signifikante korrelasjoner mellom SoC og stress. Lustig m. fl. (2000) har utforsket sammenhengen mellom SoC og tilpasning til funksjonshemming. Resultatene viset at SoC har en høy prediktivitet for grad av tilpasning. Deltakelse i å påvirke/forme utfallet av rehabiliteringsarbeidet viste seg avgjørende for meningsfullhet. Betydningen av sosial støtte vektlegges. Kunnskap om pasienters mestringsressurser og syn på livet i forhold til delkomponentene i SoC, kan bistå i vurdering av rehabiliteringspotensialet (Ibid.). Resultatene støttes av studier som finner at SoC er signifikant relatert til pasient og partners tilpasning til funksjonsnedsettelse, hvor en sterk SoC hos familie/partner predikerer høy grad av tilpasning til stress og sykdom i familien (Antonovsky og Sourani 1988; Rena m. fl. 1996). Walseth og Malterud (2004) fremhever nytten av en salutogen tilnærming og kartlegging av SoC for å kunne predikere behov for ekstra støtte og oppfølging ved iverksetting av tiltak. Oppsummert forskning (Eriksson og Lindstrom 2005) anmoder imidlertid om varsomhet med forutinntatthet om hvem som trenger ekstra støtte, fordi man ikke vet ved hvilket nivå av SoC mestringsressursen mister sin kraft. Oppsummert forskning (Eriksson og Lindstrom 2005) finner at SoC er relativt stabil over tid for personer med en initielt sterk SoC. En longitudinell studie av yrkesaktive finner at SoC er mer stabil for personer med sterk SoC enn dem med svak SoC (Hakanen m. fl. 2007). Nilsson m. fl. (2003a) finner tilsvarende resultater fra en normalpopulasjon. Denne studien fant også at personer med identifisert sykdom og opplevd tap av helse hadde lavest skår på SoC og størst reduksjon i SoC over tid. Studien fant at individuelle forhold og sosiale endringer påvirket deres SoC. Det identifiseres også studier som finner små eller ingen endring i SoC over en 3-5 års periode (Suominen m. fl. 2001; Kuuppelomaki og Utriainen 2003). Resultater fra forskning viser at SoC ikke er stabil utover en lengre periode enn 1 år, hvilket er i overensstemmelse med Antonovsky s reviderte standpunkt (Eriksson og Lindstrom 2005; Gassne 2008). Det rapporteres også signifikante endringer i SoC over kortere perioder enn ett år (Langeland 2009; Kahonen m. fl. 2012). Studien til Langeland (2009) viser at intervensjonsprogram med salutogene terapiprinsipper resulterte i økt mestrings opplevelse og tro på egne ressurser, ved en signifikant forbedring av SoC. SoC hevdes å kunne predikere endring av livskvalitet. Selv om delkomponentene i SoC-29 ikke er konstruert som separate subskalaer har flere studier funnet det interessant å utforske skår på delkomponentene ut i fra de teoretiske 20
28 antakelser om komponentenes ulike betydning for mestringskapasitet (Cederblad og Hansson 1996; Lustig m. fl. 2000; Groholt m. fl. 2003; Solem 2011). Studier viser ulike resultater med hensyn til sammenheng mellom SoC og sosiodemografiske variabler. Resultater fra tverrsnitt- og longitudinelle studier er ikke entydige med hensyn til relasjonen mellom SoC og kjønn, og SoC og alder (Smith m. fl. 2003, 475; Gassne 2008). Forskning har funnet at sosioøkonomisk posisjon (som inntekt, utdanningsnivå, yrkesstatus) og SoC ser ut til å være variabler uavhengige av hverandre, men som til sammen bidrar til å forklare ulikheter i helsetilstand (Smith m. fl. 2003; Gassne 2008). Flere studier peker på at psykoemosjonelle ressurser, inkludert relasjon til partner, sosial støtte og oppvekstvilkår; heller enn yrke, utdanning og inntekt forklarer ulikheter i nivået av SoC og potensialet for utvikling av en sterk SoC (Sagy og Antonovsky 2000; Volanen m. fl. 2004; Gassne 2008). Funnene fra disse studiene bekrefter Antonovsky (1987) sine antakelser om betydningen av oppvekstvilkår, og støttes av forskning innen utviklingspsykologi som vektlegger betydningen av oppdragelsesstiler, delaktighet og psykologisk tilgjengelighet for en sunn utvikling (Broberg m. fl. 2006). Studier finner at sivilstatus kan relateres til nivået av SoC, hvor gifte/samboende har signifikant høyere SoC enn enslige (Baker m. fl. 1997; Gassne 2008), og at personer som har barn har signifikant høyere nivå av SoC enn dem som ikke har barn (Gassne 2008). Studier antyder at nivået av SoC ikke bør sammenliknes på tvers av kulturer uten hensyn til omgivelsesfaktorer, og antyder at SoC er kulturavhengig (Gassne 2008). Med utgangspunkt i tidligere forskning synes det å herske bred enighet om nytteverdien av et salutogent perspektiv i arbeid med mennesker med helserelaterte plager. Denne forskningen synes å ha brakt viktig kunnskap til feltet om intervensjonsmetoder i klinisk arbeid. Det synes vanskelig å gi noe entydig svar på hva SoC-29 måler foruten Antonovsky s definisjon, da bare et fåtall studier har anvendt multivariate analyser (Gassne 2008). Det impliseres behov for ytterligere forskning når det gjelder teorien om Sense of Coherence, måleegenskaper, prediktivitet, stabilitet, hensyn til demografiske og kulturelle variabler, mulighetene for utvikling og opprettholdelse av SoC; for å kunne predikere effekten av SoC på utfall av helse og forhold til andre skalaer/kartleggingsverktøy (Eriksson og Lindstrom 2005, 2006, 2007). Kunnskap om nivå av SoC-29 synes nyttig ved valg av tiltak og for å bedømme hvordan informasjon skal gis til pasienter på en mest begripelig måte (Gassne 2008). Opplevelse av sammenheng er ikke et mål på mestringsstrategier, men ens kapasitet eller ressurs til å ta i bruk hensiktsmessige mestringsstrategier. Opplevelse av sammenheng kan derfor relateres til hensiktsmessig tilpasning av kroniske smerter. 21
29 4.0. Materiale og metode 4.1. Valg av Metode/Design av studien Undersøkelsen er en survey med en deskriptiv analytisk tilnærming hvor måling av mestringsressurser med SoC-29 og demografiske variabler ble foretatt ved 4 ulike tidspunkt. Forskningsdesignet for denne studien kan betegnes som prospektiv langsgående tidsdesign (longitudinell). Undersøkelsen benytter data innhentet fra ordinær pasientrehabilitering og ble foretatt uten randomisering og kontrollgruppe Metode for Smertemestrings rehabilitering Smertemestringsprogrammet ved Sunnaas sykehus der dataene ble samlet inn, var en multidisiplinær gruppeintervensjon med en kombinasjon av kognitiv tilnærming og fysisk aktivitet. Programmet strakk seg over 6 uker og inneholdt aktiviteter hver dag mandag til fredag etter et strukturert skjema. Det var 6-8 deltakere i hver gruppe. Pasientene var henvist til rehabiliteringsopphold primært av fastleger, men også via en vurderingsenhet/ poliklinikk ved sykehuset. Pasienter ble rekruttert nasjonalt, men fortrinnsvis fra region Helse Sør Øst, og var hovedsaklig bosatt i Østfold, Oslo og Akershus. Inklusjonskriterier til rehabiliteringsoppholdet var langvarige generaliserte ikke-maligne muskelskjelettlidelser med smerteproblematikk. Egen motivasjon for opphold og gode norskkunnskaper ble vektlagt. Eksklusjonskriterier var alvorlig somatisk eller psykisk lidelse. Aktuelle kandidater ble innkalt til pre- samtale med lege, psykolog eller fysioterapeut før eventuelt tilbud om rehabiliteringsopphold. Ved pre- samtale ble det gitt nærmere informasjon om oppholdet og egen motivasjon for endring ble kartlagt og vurdert. Rehabiliteringen foregikk både individuelt og i grupper og krevde aktiv deltagelse fra pasientene. De gruppebaserte aktivitetene bestod av trening og fysisk aktivitet, avspenning, frilufts gruppe, nettverksgruppe og kognitiv mestringsgruppe. Arbeidet foregikk i team som bestod av pasienten, lege, sykepleier, psykolog, fysioterapeut, sosionom og ergoterapeut. Hver pasient fikk utnevnt en koordinator i teamet som gav individuell oppfølging og bistod pasienten i arbeidet med å utarbeide sin egen individuelle rehabiliteringsplan. Deltakerne ble veiledet i mestring av smerter i hverdagen hovedsakelig gjennom kognitive teknikker, undervisning og fysisk aktivitet. Under oppholdet ble det vektlagt å gi økt forståelse av smertemekanismer, kroppsbevissthet, hva som opprettholder og forverrer 22
30 smerter, og hva som kan gi økt livskvalitet og en mindre smertepreget hverdag. Det var et mål å hjelpe pasienten til å finne egne ressurser og lære seg å leve bedre med egne smerter. Ved første informasjonsdag og utskrivingssamtale ved oppholdets slutt, ble pasientene invitert til å ta med pårørende dersom de ønsket. Utover dette var ikke pårørende/familie del av programmet. I enkelttilfeller ble det også gitt individuell oppfølging i forhold til arbeidsgiver og NAV ved behov, men samarbeid med eksterne instanser var ikke satt i system. De ulike gruppeaktivitetene i programmet Mestringsgruppe ble avholdt 1 ½ time to ganger pr uke og ledet av psykolog. Kognitiv adferdsterapi legger til grunn at pasientenes tanker og forestillinger rundt smerten påvirker hvordan smerten håndteres (Thorn 2004; Kurtais m. fl. 2006). Gjennom bevisstgjøring av smertemekanismer og endring av negative tankemønstre, var målet å lære hensiktsmessige strategier for å håndtere smerter. Avspenning og pusteteknikker var del av denne tilnærningen for økt kroppsbevissthet. Fysisk aktivitet og trening ble avholdt daglig, ca. 5-6 timer pr uke, ledet av fysioterapeut. Aktivitetene bestod av fysisk trening med styrke, tøyning, bevegelser og lek; utendørs, innendørs og i varmtvannsbasseng. Målet var økt fysisk funksjon gjennom kroppsbevissthet, positiv erfaring med bevegelse, og fokus fra smerte til mestring og erfaring i egen kropp. Friluftsaktivitet ble avholdt 2-3 timer én gang pr uke, i hovedsak ledet av ergoterapeut. Målet var å skape naturopplevelser og inspirasjon til å utvikle nye vaner for bedre smertemestring i hverdagen. Utvikling av sosiale ferdigheter og selvtillitt gjennom fritidsaktiviteter kan være fremmende på deltakelse og mestring. Pasientenes ressurser og egne grenser var i fokus. Nettverksgruppe ble avholdt 1 gang pr uke 1 time og ledet av sosionom og ergoterapeut. Intervensjonen skulle bidra til å dannet et bilde av sosiale landskap, roller, og gjenkjenne hemmende og fremmende psykososiale faktorer av betydning for egen helse. Målet var å skape refleksjon over ønskede og mulige endringer for et helseskapende og støttende nettverk. Oppfølging Oppfølging etter fullført smertemestringsprogram var en del av rehabiliteringstilbudet. Pasientene fikk tilbud om et 3 dagers oppfølgingsopphold i gruppe 6 mnd. etter utskriving. Oppholdet bestod av erfaringsutveksling, evaluering av rehabiliteringsplan, og en repetisjon av hovedelementene fra behandlingen. 1 år etter utskriving ble pasientene kontaktet pr. telefon for evaluering og skåring av rehabiliteringsplan. 23
31 4.3. Deltagere - Rekruttering og utvalg i den aktuelle studien Inklusjonskriteriet for deltakelse i den aktuelle studien var fullført 6 ukers smertemestringsprogram på Sunnaas sykehus i løpet av perioden september 2008 til desember 2009 og minimum oppfølging 6 mnd etter utskriving. Rasjonale for inklusjonskriteriet var at studien søkte å beskrive endringer over tid. 64 pasienter fullførte rehabiliteringsoppholdet (T 1 til T 2 ). 59 av pasientene deltok ved oppfølging etter 6 mnd.(t 3 ) og 36 av disse svarte også på kartlegging etter 1 år (T 4 ). Årsaker til frafall mellom T 2 og T 3, og T 3 og T 4 er ukjent. De 59 pasientene som deltok ved oppfølging ved T 3 ble invitert til å delta i studien. 27 personer (46 %) samtykket til deltakelse og ble inkludert i studien. Av disse hadde 22 (81 %) svart på kartlegging ved T 4. Måletidspunktene T 1 til T 3 ble valgt for analyser for å få frem variasjonen i hele utvalget. Separate analyser ble foretatt for det siste måletidspunktet (T 4 ), da 5 pasienter ikke svarte ved oppfølging T 4. Flytdiagram i figur 2 illustrerer inklusjon og frafall fra T 1 til T pasienter invitert til å delta i undersøkelsen 27 pasienter samtykket til deltakelse 27 svarte ved T1 27 svarte ved T2 27 svarte ved T3 22 svarte ved T4 Figur 2. Inkludering av pasienter i studien. Flytdiagram over innsamling av data ved innkomst (T 1 ), utskriving 6. uke (T 2 ), 6 mnd. etter utskriving (T 3) og ett år etter utskriving (T 4 ) Måleinstrumenter Demografiske variabler Følgende demografiske variabler ble målt: kjønn, alder (kategorisert i 3 grupper år, år og år), sivilstatus (5 kategorier: enslig, enke/enkemann, skilt, separert, samboer, gift, men rekodet til en dikotomisert variabel enslig versus samliv), utdanningsnivå (5 24
32 kategorier: grunnskole, fagskole, videregående skole, høgskoleutdanning, universitets- utdanning; og rekodet til 3 kategorier: grunnskole, videregående skole og høgskole), barn og antall barn over/under 18 år (3 kategorier: ingen barn, barn over og barn under 18 år), arbeidstilhørighet (ja/nei og antall timer pr uke) og trygdestatus (ja/nei og type ytelse). De av respondentene som hadde barn både under og over 18 år (3 stk) ble registrert i kategorien barn under 18 år, og variablene arbeid og trygd ble dikotomisert til: gradert arbeid/ trygd og 100 % arbeidsufør/trygd. Arbeid ble definert som ordinært arbeid samt arbeidsrettede tiltak via NAV. Kartlegging av Mestringsressurser (Sense of Coherence Scale, SoC-29). Mestringsressurser målt ved Sense of Coherence scale-29 (SoC-29) er hovedmål og avhengig variabel i denne studien. SoC-29 er opprinnelig på Hebraisk og oversatt til engelsk av Antonovsky (1987), og til norsk av professor Lars Mehlum (1998). SoC er benyttet på minst 33 språk i 32 land med minst 15 varianter av skalaen (Eriksson og Lindstrom 2005). Instrumentet SoC-29 består av 29 påstander. Responsalternativene skåres langs en 7-delt semantisk differensiert likert-skala med to motstridende utsagn som respondentene kan identifisere seg med eller ikke med skårmulighet 1-7. Skårene beregnes ved å summere poengene for hver enkelt påstand. 13 av utsagnene er reversert og må snues før skåring. Instrumentet er bygget opp av 3 delkomponenter og måler begripelighet (comprehensibility), håndterbarhet (manageability) og meningsfullhet (meaningfulness). Komponenten begripelighet representeres ved 11 påstander (skår fra 11-77), håndterbarhet ved 10 påstander (skår fra 10-70) og meningsfullhet ved 8 påstander (skår fra 8-56). Den totale poengsummen for SoC-29 er fra laveste poeng 29 til høyeste 203, hvor en høy skår indikerer en sterk SoC og en lav skår indikerer en svak SoC. SoC-29 instrumentets skår rapporteres oftest i studier ved gjennomsnittsverdi, men flere studier har også rapportert skårer ette ulike nivåinndelinger som dikotom svak/sterk, i tertiler, kvartiler og prosentiler. Inndeling i tertiler (svak, middels og sterk) er foretatt i flere studier etter Antonovsky s kriterier, hvor grenseverdien for inndeling ble beregnet ut i fra +/- ett standardavvik fra gjennomsnittsverdien til utvalget (Antonovsky 2000; Olsson 2007; Gassne 2008). Delkomponentene i SoC-29 er ikke konstruert for å utgjøre separate subskalaer, og må tolkes i sammenheng. Komponentenes skår kan allikevel summeres for indikasjon på høy vs lav skår og være retningsgivende for mulig mobilitet av SoC-29 (Antonovsky 1993, 2000). 25
33 Reliabilitet og validitet Reliabilitet angir presisjon i et måleinstrument og hvorvidt vi kan stole på om gjentatte målinger med samme instrument vil gi de samme resultatene (Ringdal 2007). En av de vanligste indikatorene for intern konsistens er Cronbach s alfa koeffisient; en statistisk størrelse som varierer fra 0 til 1. Verdier over 0.7 vurderes som akseptable (Pallant 2010). Høy reliabilitet er en forutsetning for høy gyldighet, men ikke tilstrekkelig. Det er avgjørende at begrepene eller variablene vi anvender måler det vi har til hensikt å måle; at målingene er gyldige eller valide. Cook m. fl. (1979) opererer med fire former for validitet hvor det er knyttet faktorer som kan true validiteten. Begrepsvaliditet (hvor gode er de operasjonelle målene), statistisk validitet (er sammenhenger signifikant), intern validitet (årsak/virkning slutninger) og ekstern validitet (kan resultater generaliseres). Mens reliabilitet er et empirisk spørsmål som kan måles statistisk, er validitet også knytte til en teoretisk vurdering. Vi kan stå i fare for å trekke feile slutninger dersom begreper eller variabler mangler validitet. Reliabilitet og validitet ved SoC Antonovsky benyttet Guttmans (1971) fasett design ved konstruksjon av selvrapporterings- skjemaet for å ivareta begrepsvaliditeten. SoC- 29 er benyttet i en rekke studier nasjonalt og internasjonalt og er reliabilitets- og validitets testet (Antonovsky 1993; Eriksson og Lindstrom 2005; Langeland 2007). En oversiktsstudie (Eriksson og Lindstrom 2005) viser at Cronbach s alfa varierer fra 0.7 til 0.95 i 124 studier hvor SoC-29 er anvendt. Antonovsky (1993) refererer 27 undersøkelser fra ulike land som rapporterer Cronbach s alfa varierende fra 0.82 til Studier fra Norge varierer fra 0.84 til 0.92 (Eide 1991; Mossin 1992; Tingvatn 1993; Langeland 2009). De psykometriske egenskapene ved SoC kan derfor sammenfattes som meget gode (Antonovsky 1993, 2000; Eriksson og Lindstrom 2005). Reliabilitet ved SoC-29 i denne studien I denne studien viser reliabilitetsanalyse for instrumentet SoC-29 en Cronbach s alfa på 0.92, og angir en høy grad av reliabilitet for SoC-29 i denne studien. For delkomponentene var reliabilitetskoeffisienten: Begripelighet: 0.78, Håndterbarhet: 0.83 og Meningsfullhet: Datainnsamling Ved første og andre måletidspunkt (T 1 og T 2) fikk pasientene utdelt et sett av selvrapporteringsskjemaer fra det tverrfaglige teamet til bruk under oppholdet og oppfølging. Her inngikk kartlegging av demografiske variabler og selvrapporteringsskjemaet SoC-29. Ved vansker med utfylling eller spørsmål til SoC-29 fikk pasientene bistand fra ansatt i teamet. 26
34 Pasientene fylte på nytt ut de samme skjemaene ved T 3. Ved T 4 ble kartleggingsskjema over bakgrunnsvariabler og SoC-29 sendt pasientene pr post og returnert for rapportering i journal Statistisk analyse Data ble lagt inn i SPSS (Statistical Package for Social Sciences) versjon 18 for Windows, for statistisk analyse. SPSS fil med data ble lagret på forskningsserveren på Sunnaas sykehus HF med tilgang for forskere knyttet til prosjektet. Beregning og plotting av data i SPSS ble utført av samme person. Missing data ble registrert for én respondent på ett item i SoC-29. Denne ene verdien ble beregnet etter gitte regler (Rubin og Schenker 1991). Statistiske beregninger ble anvendt i tråd med retningslinjer og anbefalinger (Cohen 1992; Pallant 2010). Styrkeberegning ble ikke foretatt for denne studien da det ble tatt utgangspunkt i en totalpopulasjon for en gitt tidsperiode. Signifikansnivået ble satt til p- verdi 0,05. Før valg av statistiske analyser ble den avhengige variabelen SoC-29 undersøkt med hensyn til normalfordeling ved histogrammer og Kolmogorov - Smirnov test for hele utvalget og undergrupper. Parametriske tester legger til grunn at fordelingen er normalfordelt, og er mer følsomme enn såkalte ikke-parametriske tester som anvendes ved ikke-normalfordelte variabler. Resultatene viste at den avhengige variabelen ikke avviker signifikant fra normalfordelingen ved de 4 måletidspunktene for hele utvalget. Normalfordelingen avviker på ett måletidspunkt (T 3 ) for alderskategorien år (p 0.02 og skewness -1.2) og for de med barn over 18 år (p 0.01, og skewness -1.03). Ingen øvrige avvik ble funnet. I små utvalg, der n < 30, vil ekstremverdier gi større utslag og ikke-parametriske alternativer bør vurderes (Antonovsky 1991). På den annen side har parametriske tester større teststyrke og er mer nøyaktige. En totalvurdering konkluderte at parametriske tester var å foretrekke med hensyn til teststyrke og at avviket som nevnt ikke var tilstrekkelig til å velge ikke-parametriske tester. Deskriptiv statistikk, som frekvens, gjennomsnitt og standardavvik, ble anvendt for å gi en oversikt over datamaterialet. Independent sample t-test (t-test) ble anvendt for å sammenlikne gjennomsnittskår mellom 2 grupper på ett tidspunkt. One-way between-group anova varians analyse (enveis anova) ble anvendt for å analysere forskjeller i gjennomsnittskår mellom flere enn 2 grupper på ett tidspunkt. Post-hoc Tuky test indikerte mellom hvilke grupper forskjeller ble observert. Levene s test for homogenitet viste om variansen i skårene var homogen for hver av de ulike gruppene. Paired sample t-test (paired t-test) ble anvendt for å analysere 27
35 endringer i gjennomsnittskår mellom to måletidspunkt. One-way repeated measures anova (anova repeated measures) ble anvendt for å analysere endringer i gjennomsnittskårer mellom flere enn to måletidspunkt. Resultater rapporteres ved p-verdi for Wilks Lambda. Post-hoc med Bonferroni test analyserte mellom hvilke måletidspunkter forskjellen var signifikant. Effektstørrelse er et statistisk mål, uavhengig av utvalgets størrelse, som indikerer den relative styrken eller kliniske effekten av forskjellen i gruppegjennomsnitt, og er derfor av klinisk interesse (Pallant 2010). Effektstørrelse ved t-test ble beregnet ved Cohen s d hvor verdiene tolkes: 0.20 liten effekt; 0.50 moderat effekt og 0.80 stor effekt (Cohen 1988, ). Effektstørrelse ved variansanalyse ble beregnet ved Eta squared og tolkes: 0.01 liten effekt; 0.06 moderat effekt; 0.14 stor effekt (ibid.). Ved Anova repeated measures angis effektstørrelse ved Partial Eta Squared; verdier tolkes som Eta squared. Endringer over tid ble også analysert etter nivåinndeling av SoC-29. I denne studien har jeg valgt å følge inndeling i kategoriene svak, middels og sterk SoC som hos Gassne (2008) og Olsson (2007), hvor grenseverdien mellom nivåene ble satt til utvalgets gjennomsnittsverdi +/- ett standardavvik. Grenseverdiene i denne studien ble: svak (29-107), middels ( ) og sterk ( ). Sumskår for delkomponentene (begripelighet, håndterbarhet og meningsfullhet) beregnes og sees i sammenheng med den totale SoC-29 skår Forskningsetiske implikasjoner Prosjektet er godkjent av Regional Etisk Komité (2011/2635) (vedlegg 1) og tilrådd av personvernombudet for forskning (saknr. 2011/19070) (vedlegg 2). Pasientene deltok i ordinær pasientbehandling og hadde ved oppholdet ikke samtykket til deltakelse i forskningsprosjekter. Informert samtykke ble derfor innhentet retrospektivt (vedlegg 3). Personvern er ivaretatt ved at alle data er avidentifisert ved innleggelse i SPSS, og kodeliste som knytter personopplysninger til de avidentifiserte data er registrert på papir og oppbevart separat i nedlåst arkivskap på prosjektleders avlåste kontor. Alle data vil bli slettet innen
36 5.0. Resultater 5.1. Demografiske variabler beskrivelse av utvalget Tabell 2 viser utvalgets fordeling på de demografiske variablene kjønn, alder, udanning, sivilstatus, omsorg for barn og arbeidsgrad/trygdestatus. 24 (89 %) kvinner og 3 (11 %) menn deltok i studien. Grunnet lav representativitet av menn ble ikke data presentert basert på kjønn. Det var heller ingen signifikante forskjeller i gjennomsnittskår på SoC-29 mellom kjønnene, og respondentene ble behandlet som én gruppe i videre analyser. Gjennomsnittsalderen var 45,5 år med en variasjonsbredde fra 31 til 59 år (Tabell 2). Utdanning Alle respondentene hadde fullført grunnskolenivå. 10 (37 %) av respondentene hadde ikke formell utdanning utover grunnskole. 12 (44 %) hadde fullført videregående skole, og 5 (19 %) hadde utdanning på høgskolenivå inntil 4 år. Ingen av respondentene hadde utdanning på høgskole/universitetsnivå mer enn 4 år (Tabell 2). Sivilstatus og Barn 18 (67 %) respondenter levde i et samliv og 9 (33 %) var enslig. 12 (44 %) respondenter hadde barn under 18 år, blant disse hadde 3 (11 %) også barn over 18 år; 2 var enslige og 10 levde i samliv. 14 (52 %) respondenter hadde barn over 18 år, hvorav 7 var enslige og 7 levde i samliv. Antall barn varierte fra 1-3 barn. 1 (4 %) respondent hadde ingen barn (Tabell 2). Arbeidsgrad og Trygdestatus Ved T 1 var 7 (26 %) av respondentene i gradert arbeid %, 20 (74 %) var arbeidsufør. Samtlige respondenter mottok trygdeytelse fullt eller gradert ved T 1. 5 (19 %) respondenter mottok sykepenger, 21 (77 %) mottok arbeidsavklaringspenger (AAP), 1(4 %) mottok varig uførhetspensjon. Arbeidsgrad og grad av trygdeytelse var sammenfallende med unntak for 2 respondenter som var i arbeidsrettet tiltak og mottok 100 % trygdeytelse. Tabell 2 viser en oversikt over utvalgets fordeling på de demografiske variablene ved T 1. 29
37 Tabell 2: Demografiske variabler for kjønn, alder, barn, sivilstatus, utdanning og arbeid/trygd for utvalget Demografiske variabler Kjønn n (%) Kvinner Menn 24 3 (89) (11) Alder, gjennomsnitt (SD) (range) Alder n (%) Barn n (%) Ingen barn Barn under 18 år Barn over 18 år 45, (9) (33) (33) (33) (4) (44) (52) (31-59) Sivilstatus n (%) Enslig Samliv 9 18 (33) (67) Utdanningslengde n (%) Grunnskole Videregående Høgskole (37) (44) (19) Arbeidsgrad/trygd n (%) 100 % arbeidsufør/trygdeytelse Gradert arbeid/ trygdeytelse 20 7 Note. Ved første måling av baseline (T 1 ),( n=27). (74) (26) Endring av demografiske variabler ved fire måletidspunkt (T 1-T 4) Ingen oppgav at de hadde fått flere barn i perioden T 1 -T 4 eller tatt videre utdanning. To respondenter endret sivilstatus i løpet av perioden, én gikk fra samliv til enslig og én fra enslig til samliv. To personer økte grad av trygdeytelse og to økte arbeidsgrad perioden T 1 til T Respondentenes mestringsressurser(soc-29) gjennom smerterehabiliteringsforløpet Gjennomsnittlig skår på SoC-29 var ved T 1 på 133 med standardavvik (SD) på 26 og variasjonsbredde fra 74 til 171. SoC-29 og sosiodemografiske variabler Resultater fra anova viste ingen signifikante forskjeller i SoC-29 skår mellom de 3 alderskategoriene ved noen av måletidspunktene, men antydet en tendens til høyere SoC-29 skår med økende alder. Sammenliknet med alderskategorien år viste kategorien år signifikant høyere skår på begripelighetskomponenten ved T 2 ( p 0.04) og T 3 (p 0.05), med 30
38 en stor klinisk effekt målt ved Eta Squared (henholdsvis 0.23 og 0.20). Det var ingen signifikante forskjeller i sumskår på komponentene håndterbarhet eller meningsfullhet. Resultater fra t-test viste at respondenter med barn over 18 år skåret signifikant høyere enn respondenter med barn under 18 år på SoC-29 ved T 2 (p 0.02) og ved T 3 (p 0.03). Respondentene med voksne barn skåret også høyere på begripelighet ved T 2 (p 0.02) og T 3 (p 0.01), og på håndterbarhet (p 0.02) ved T 2. Ved alle målinger var effektstørrelsen målt med Cohen s d mellom 0.9 og 1.1 og anses dermed stor. Tabell 3 viser resultatene fra t-test. Tabell 3. Sammenlikning av SoC-29 for respondenter som hadde barn under og over 18 år. T 1 p (T 1 ) T 2 p (T 2 ) T 3 Barn < 18 Barn > 18 Barn < 18 Barn > 18 Barn < 18 Barn > 18 Mean (SD) Mean (SD) Mean (SD) Mean (SD) Mean (SD) Mean (SD) p (T 3 ) SoC (14.0) (32.8) (19.2) (25.2) 0.02* (24.2) (27.9) 0.03* B 44.5 (5.7) 47.6 (12.3) (7.8) 52.1 (10.7) 0.02* 43.7 (8.8) 54.6 (10.4) 0.01* H 48.5 (8.7) 50.0 (11.3) (7.9) 53.9 (9.9) 0.02* 46.1 (8.4) 52.6 (11.3) 0.11 M 38.8 (5.5) 39.0 (11.6) (6.9) 43.6 (6.6) (9.3) 44.2 (8.0) 0.06 Note: Barn < 18 år (n=12), barn > 18 år (n=14). Gjennomsnittskår (Mean) og standardavvik (SD) for SoC-29 skår og sumskår for delkomponentene begripelighet (B), håndterbarhet (H) og meningsfullhet (M) ved måletidspunktene T 1, T 2 og T 3. p-verdi: Independent t-test. Ingen signifikante forskjeller ble funnet ved t-test mellom de som levde i samliv og de som var enslig på SOC-29 skår eller sumskår på delkomponentene ved noen av måletidspunktene. De som hadde høgskole utdanning skåret signifikant lavere enn de som hadde videregående skole på SoC-29 (p 0.04) og meningsfullhet (p 0.05) ved T 1. Eta squared (0.23) indikerte en stor effekt. Håndterbarhet var også lavere ved T 1, men forskjellen var ikke signifikant (p 0.06). Resultatene fra anova viste ingen øvrige signifikante forskjeller mellom de tre utdanningsnivåene. T-test viste ingen signifikant forskjell i skår på SoC-29 eller sumskår for delkomponentene mellom de som var i gradert i arbeid/trygdeytelse og de som var 100 % arbeidsufør/trygdeytelse ved noen av måletidspunktene. 31
39 SoC-29 og endring over tid. Anova repeated measures viste ingen signifikant endring over tid (T 1, T 2 og T 3 ) på verken SoC-29 eller sumskår for delkomponentene begripelighet, håndterbarhet eller meningsfullhet for hele utvalget. Tabell 4 viser utvalgets skårer ved de ulike måletidspunktene. Tabell 4. SoC-29 skår og sumskår for delkomponentene begripelighet (B), håndterbarhet (H) og meningsfullhet (M) ved tre måletidspunkt (T 1,T 2 og T 3 ). T 1 Mean (SD) T 2 Mean (SD) T 3 Mean (SD) p SoC (25.9) (24.6) (28.2) 0.34 B (9.9) (10.2) (10.8) 0.10 H (10.1) (9.8) (10.3) 0.92 M (9.2) (6.9) (9.1) 0.16 Note. P-verdi: Wilks Lambda. ( n=27). Endring av SoC-29 for respondenter kategorisert med svak, middels og sterk SoC Respondentene i studien ble inndelt i tre kategorier hvor grenseverdien utgikk fra gjennomsnittsverdien av SoC-29 for utvalget (133) +/- ett standardavvik (SD 26) som utgjør grensesnittet for svak/sterk SoC. Etter at grenseverdiene ble satt, ble 4 respondenter kategorisert med Svak (29-107), 19 med middels ( ) og 4 med sterk ( ). Endring ble målt fra T 1 til T 4 for de som svarte ved T 4, og fra T 1 til T 3 for de som falt fra ved T 4. Endring som førte til bevegelse fra én kategori til en annen ble analysert, men sier ikke noen om størrelsen på endringen. Endring ble beregnet ut i fra om respondentene gikk opp eller ned i skår tilsvarende ett standardavvik (SD 26). Tabell 5 presenterer resultatene. Tabell 5: Endring av skår på SoC-29 fra T 1 til T 3/4 for respondenter kategorisert med svak, middels og sterk SoC n T 1 n T 3/4 Uendret Min. en Min. en Min. 1 SD Min. 1 SD kategori kategori opp kategori Svak SoC-29 (29-107) Middels SoC-29 ( ) Sterk SoC-29 ( ) Total Note: Endring ble beregnet ut i fra 1) om hver enkelt respondent gikk opp/ned i skår som førte til bevegelse fra én kategori til en annen, og 2) om respondentene gikk opp/ned i skår med minimum ett standardavvik (26). (n=27) ned opp ned 32
40 Resultatene viste at gruppen av respondenter som økte SoC-29 skår med minst ett standardavvik (7 respondenter) var kategoriser med svak SoC-29 (4 respondenter) og i nedre sjikt av middels, på grensen til svak (3 respondenter). De 7 respondentene behandles derfor som en gruppe med kategorisert svak i videre analyse. Denne gruppen fordelte seg tilnærmet jevnt på variablene alder, utdanning, sivilstatus og barn hvor alle kategoriene var representert. Det var en overrepresentativitet (5 av 7) for de som var arbeidsufør; hvilket gjenspeiler utvalget. Økningen for denne gruppen ble testet med hensyn til signifikans og viste ved paired t-test signifikant endring av SoC-29 skår og sumskårer for delkomponentene begripelighet, håndterbarhet og meningsfullhet med stor klinisk effekt for alle signifikante resultater. Resultater fra t-test vises i tabell 6. Tabell 6: Endring av SoC-29 skår og sumskår for delkomponentene hos respondenter som gikk opp i skår min. ett standardavvik fra T 1 til T 3/4. (n=7) T 1 T 3/4 p Cohen s d Mean (SD) Mean (SD) SoC (24.8) (25.4) B 34.9 (6.7) 48.9 (9.1) H 39.4 (10.8) 50.7 (10.0) M 31.7 (11.7) 43.3 (8.8) Note: Gjennomsnitt (mean) og standardavvik (SD) for SoC-29 og sumskår for delkomponentene begripelighet (B), håndterbarhet (H) og meningsfullhet (M) ved T 1 og T 3/4. P-verdi: Paired t-test. Effektstørrelse: Cohens d. For respondenter med kategorisert sterk og middels SoC-29 ved T 1 var det ingen signifikant endring i gjennomsnittskår på SoC-29 fra T 1 til T 3/4. To respondenter hadde en betydelig redusert skår på SoC-29 (med ett og 2 standardavvik) fra T 1 til T 3/4. Endring av SoC-29 over tid (T 1, T 2 og T 3) fordelt på demografiske variabler Tendenser til endring over tid fordelt på demografiske variabler vises i figurer bare med SoC- 29 skår og ikke delkomponenter for å illustrere det totale utslaget på mestringsressurser målt ved SOC-29. For å vise spredning i skårer velges verdier på y-aksen fra laveste til høyeste snittskår som er funnet i utvalget ( ), og ikke i sin fulle bredde (29-203). Endringer for SoC-29 skår og delkomponenter ble analysert ved anova repeated measures og angis i tekst. 33
41 Det var ingen signifikante endringer over tid på SoC-29 skår eller sumskår for delkomponentene for noen av alderskategoriene. Figur 3 viser en tendens til økt SoC-29 for de eldste aldersgruppene og stabil for de yngste. Resultatene viste ingen signifikant endring i SoC-29 skår over tid for de ulike utdanningsnivåene. Analyse av sumskår for delkomponentene viste signifikant endring i meningsfullhet fra T 1 til T 3 for de med grunnskole (p 0.03). Partiell eta squared (0.58) indikerte en stor klinisk effekt. Figur 4 viser tendens til økt SoC-29 for de med høgskole og grunnskole, og en stabil SoC-29 skårer for de med videregående skole. 34
42 Det var ingen signifikant endring over tid på verken SoC-29 eller sumskår for delkomponentene for enslige eller de som levde i samliv. Resultatene viste imidlertid p- verdier nært signifikansnivået for enslige med antydning om økning fra T 1 til T 2 på SoC-29 (p 0.054), og håndterbarhet (p 0.051). Figur 5 viser en tendens til økning i SoC-29 skår for enslige og en tendens til stabilitet for de som levde i samliv. 35
43 Det var ingen signifikante endringer i SoC-29 over tid for de med barn under 18 år eller de med barn over 18 år. Figur 6 viser en tendens til at de med barn over 18 år hadde en økning i SoC-29 skår over tid mens de med barn under 18 år hadde en svak nedgang. Sumskår for delkomponentene viste en signifikant økning i begripelighet hos de som hadde barn over 18 år fra T 1 og T 3 (p 0.03). Partiell eta squared viste en stor effekt (0.46). Det var ingen signifikant endring over tid på meningsfullhet og håndterbarhet for noen av de to gruppene. Det var ingen signifikant endring i SoC-29 skår eller sumskår for delkomponentene over tid for de som var i gradert arbeid/ trygd eller de som var arbeidsuføre. Figur 7 viser en tendens til svak økning i skårer for begge grupper. 36
44 5.3. Frafallsanalyse 22 av de 27 respondentene svarte ved alle målinger T 1, T 2, T 3 og T 4, mens 5 svarte ikke ved T 4. Frafallsgruppen fordelte seg jevnt på kategoriene alder, sivilstatus og omsorg for barn, 2 hadde høgskole, 3 grunnskole. 4 var arbeidsufør og én i gradert arbeid ved T 1. Kjønnsfordelingen var 4 kvinner og 1 mann. Resultatene fra t-test viste at de som svarte ved T 4 hadde signifikant høyere skår på SoC-29 (p 0.002), begripelighet (p 0.01), håndterbarhet (p 0.001) og meningsfullhet (p 0.03) ved T 1 enn respondentene som ikke svarte ved T 4. Effekten av forskjellen var stor med Cohen s d varierende fra 0.9 til 1.7. Det var ingen signifikant forskjell i skårer på SoC-29 eller sumskår for delkomponentene ved T 2 eller T 3. Tabell 7 presenterer resultatene fra t-test. Tabell 7. Sammenlikning av SoC-29 ved T 1 for respondenter som svarte ved T 4 og de som ikke svarte ved T 4. Svarte ved T 4 (n=22) Frafall ved T 4 (n=5) p-verdi Cohen s d Mean (SD) Mean (SD) Soc (21.0) (25.1) B 48.0 (8.9) 35.8 (8.5) H M 51.8 (7.5) 40.3 (7.6) 36.4 (11.1) 30.8 (12.3) Note. Gjennomsnitt (Mean) og standardavvik (SD) for SoC-29 og sumskår for delkomponentene begripelighet (B), håndterbarhet (H) og meningsfullhet (M)ved T 1. p-verdi: Independent t-test. Effektstørrelse Cohen s d. Det var ingen signifikant endring i skår på SoC-29 eller delkomponentene over tid (T 1 til T 4 ) for respondentene som svarte ved T 4. Det var en tendens til økt skår fra T 1 til T 3 for de som frafalt ved T 4, men endringen var ikke signifikant. Resultater fra SoC-29 skårer vises i figur 8. 37
Helse hos ungdom med et spesielt blikk på stress. Unni Karin Moksnes, PhD Senter for helsefremmende forskning Avdeling for sykepleieutdanning
Helse hos ungdom med et spesielt blikk på stress Unni Karin Moksnes, PhD Senter for helsefremmende forskning Avdeling for sykepleieutdanning Disposisjon Definisjon av helse Ungdom og helse Stress og psykisk