Hvem | Cristines
I 36 år har jeg stavet mit navn. Hvis du vil vide hvorfor, så stav selv til Cristine.
For det hedder jeg. Mit fædrene ophav mente, det var nemmest sådan. Han blev min far i 1978. Dengang man var færdig med at tænke store tanker, og begyndte at mærke den smertende glæde med realkreditlån og pensionsopsparinger. Så det spacede og vilde, skulle proppes i ungerne. Deraf: Cristine uden H.
I 2005 mødte jeg en mand. Han hedder Dan, og ham er jeg gift med i dag. Jeg har store planer om at holde mig på den slanke linje, underholde ham på bedste vis og bære mine frugtbare hofter med stil. Selv i en froté morgenkåbe.
De planer lever sit eget liv. Men han er her endnu. Og jeg elsker ham vildt, inderligt og mere og mere.
I 2009 blev jeg mor. Til Hjalte. Han er uden sammenligning, det smukkeste og mest berigende menneske jeg kender. Al den kærlighed jeg føler ud over ham, er kun rester af den, jeg føler for ham.
Derudover er han den eneste mand i mit liv, der kan kalde mig prinsesse, uden at der kastes håndkantsslag igennem luften.
Juli 2012 blev han så storebror til Asbjørn, der ved fødslen pissede på alt og alle, undtaget ham selv. Han er beviset på, at kærligheden er uendelig og godt kan deles på lige vilkår mellem flere. Og så har også han fået lov til at kalde mig prinsesse.
Jeg er katteejer. Af en sort som natten kat. Hvilket udfordrer mit overdrevet overtroiske sind hver dag.
Og så er jeg glad for ord. Mest dem, der rykker ved noget. Dem, der kilder. Også i nerverne. Det vil du nok opleve, hvis du læser med. Eller ikke. Jeg vil under alle omstændigheder gerne høre fra dig. Medmindre du taler grimt. Det gider jeg ikke.
Du kan fange mig her: cristineblog@gmail.com
(Indimellem 1978 og 2005 skete der også noget. Fx Folkeskole, HF, udsmidning af HF, HF igen – på det Fri Gymnasium, gennemført HF, Roskilde Festivaler, fester i røg og damp, et par medlemsskaber af politiske partier, adresse i Grækenland, 2 uddannelser, varierende kærester og 1.000 drømme om frihed, men det er langt at skrive om og come on – så interesseret er du alligevel ikke)
3 tanker om "Hvem"
Gitte K 15. marts 2012 kl. 11:52
Hej Cristine!
Endelig er du tilbage
Jeg fæster mig mest ved det i parentesen – for det vidste jeg ikke!
Kæmpestort tillykke – glæder mig til at følge din/jeres transformering til 'kernefamilie' !
Kram & jubii
cristine Forfatter 15. marts 2012 kl. 19:10
Og hvor er jeg glad for at du er med Gitte! Tak – også for lykønskningen.
Og vidste du egentlig, at det tekst, der læses oftes er det, der står i parentes og i et Ps?
Stine Halmind 2. juni 2014 kl. 14:42
Fandt din blog gennem din kommentar på en anden blog (BRO) og var først skeptisk over dameblad-vibes'ne. Og den lidt hakkende skrivestil, som er så populær for tiden. Men jeg kan li' din stil og de kommunikationsemner, du tager op – og så har vi mindst tre ting til fælles:
1) Jeg har også altid skullet stave mit navn. Jeg blev døbt Anne Kirstine (uden bindestreg, og nej, ikke Kristine men Kirstine). De første 16 år af mit liv blev jeg kaldt Pi (ikke 3,14 men som i hospitalers forkortelse for PIGE). Senere begyndte jeg selv at kalde mig Stine, for jeg havde brug for forandring – hvilket leder mig til ting nr. 2:
2) Jeg har gået på Det Frie (i 10. klasse – bagefter skyndte jeg mig tilbage til Hellerup, hvor jeg kom fra, men navnet holdt jeg fast i
3) Jeg har boet ude i verden – og gør det stadig, nærmere bestemt i Spanien (hvor jeg hedder enten Christina eller Estina, grundet spaniernes manglende evne til at starte ord med S).