Én ting er iallfall gjennomført gjennom hele forestillingen, nemlig at Lars Lillo-Stenbergs tekster kommer mer til sin rett. Om sårhet, forelskelse, lyst og rus. Og overraskende mye om døden. Hans store styrke er å gjemme de store spørsmålene bak helt enkel prosa. Naivitet, kaller noen det. Helt feil. Derimot en snev av naivisme, helt klart, men dèt er noe helt annet enn å være naiv.
Og hva med «Kokken Tor» som konfettisprutende avslutning?
Den siste timen under premieren var en fest, den første et sovemiddel.