- Vedtaket ble gjort for å klargjøre premissene for folk som vil bosette seg i utkantene.
Det er rett og slett for dyrt for oss å opprettholde et fullt tilbud til de minste bygdene i kommunen, forklarer Olsen.
Dermed må folk som bor i, eller vil flytte til, bygdene Nøklan, Skorpa, Olderfjord, Meiland, Segelvik og Valanhamn, regne med et liv uten barnehageplass, skoletilbud på hjemplassen, hjemmehjelp, vann- og avløpsvedlikehold.
Tre av bygdene som er nevnt i vedtaket er allerede avfolket. På de tre siste lever det fra en til seks fastboende. Vedtaket kom i forbindelse med at to småbruk i Valanhamn ble lagt ut for salg, og flere yngre par sa seg interesserte i å kjøpe. Bygdelaget Valan Vel ønsket at kommunen skulle benytte konsesjonsloven og pålegge eventuelle kjøpere bo- og driveplikt. Men det ønsket ikke kommunen.
- For det første er ikke de to brukene store nok til å leve av. Men hadde det likevel kommet to unge par til Valanhamn, ville det sannsynligvis også blitt barn i bygda. Sier vi A, og pålegger bo- og driveplikt, måtte vi også si B, og tilby skoleplasser. Men det har vi rett og slett ikke råd til, sier Olsen.
Kvænangen kommune måtte i fjor opprette en egen skole for en elev i bygda Reinfjord helt ut mot Lopphavet. I stedet for at seksåringen blir fraktet med båt flere timer daglig, eller ukependler til internat, kommer nå læreren ut til fiskeværet. Det koster kommunen 350.000 kroner i året. Tidligere har kommunen måttet betale hybel i kommunesenteret Burfjord for en ungdomsskoleelev og moren hennes, og i tillegg betale omsorgslønn for moren.
- Det viser hvor dyrt det er å drive en kommune som denne. Man kan ikke forlange at barn på seks år skal flytte på hybel for å gå på skole, og det er også dyrt å leie en båt til å frakte barnet flere timer hver dag. På tross av at elevtallet har gått ned i mange år, må vi opprettholde antall skoler, med nødvendig antall lærere. Lange avstander, dårlige veier, sjeldne fergeavganger og få å dele utgiftene på, gjør det derfor vanskelig å få endene i kommunebudsjettet til å gå sammen, sier Olsen.
Olsen tviler på at folk flest og også politikerne skjønner verdien av at folk bor i utkantstrøk som Kvænangen. I den «nedlagte» bygda Segelvik, hvor det bare er fire-fem fastboende, ilandføres det 3-500 tonn fisk hvert år til mottaksstasjonen der. Det ligger også en del store oppdrettsanlegg langs kysten i Kvænangen. Et kraftverk i indre Kvænangen produserer om lag 300 GWH, som sendes ut av kommunen.
- Dette viser at det er liv laga å ha folk her.
Men for at folk skal være villige til å bo her, må sentrale myndigheter verdsette ressursene herfra, og også tilbakeføre noe av den verdiskapningen som foregår i denne landsdelen, sier Olsen.