Kristiansand lærarakulle Boksamlinga Chriftiania.
Gfaias, fom propheterede fra Kong Usfias's til Kong Gzedias'
uagtet den deraf følgende flore Straf, 1:9; deres Gudsdyrkelfe er fun en udvortes Hykfelt Gjerning, Herren en Bederfinggelighed, aldeles modfat den, han kræver, 10-17. Her: ven vil tilgive dem alle deres Synder, naar de ville omvende fig til ham, i modfat Fald ffulle de lide haard Straf, 18:20; de ere for dybt funkne til at funne føres tilbage til Herren ved Mildhed, 21-23, derfor vil han føre dem tilbage til fig ved en haard Strafbrat hvort de Ugudelige ffulle gaae under, 231.
1. (&faia8'8, Umos'8 Sons, Syn, fom han fFuede oper Suda og Jerufalem, i USfiad'8, Fothams, Nchag'8, Exechiad's, Judas Kongers, . Dage. 2 Kong. 19,2.
2. Hører, F Himle! og Int til, du Ford! thi Herren taler: Sønner har jeg opfødt og opfofivet; men de, de ere faldne af fra mig.
5Mof. 92,1. Pf.50,3 fg. Mid. 1, 2. Hof. 7,13. Jer. 2, 12 fg.
3. En Dre fjender fin Eiermand, og et Afen fin Herres Krybbe; Js:
4 Vee et fyndigt Folk, et Folk med fvar Misgjerning, en Yngel af Fldgjerninggåmænd, fordærvede Born; de have forladt Herren, have forag, tet Fsraels Hellige, ere vegne tilbage.
5. Hvorfor ville I ydermere lade Eder flage? (Hvi) forøge IF (Eders) Frafald ? hvert Hoved er fygt, og hvert Hjerte er fvagt.
6. Fra Fodfaale indtil Hoved er der intet Heelt paa det: Saar, Bun; der og friffe Slag; de ere ikke ud: trykte og iffe forbundne og ikke ud; "
7. Eder Land er en Ørken, Eder Stæder opbrændte med Fd; Eders Ford, — for Ederg Dine opæde Fremmede den, og en Ørfen er der, fom ved Fremmedes Hærjing.
8. Og Zions Datter er bleven til operd fom en Lovhytte i en VBiins gaard, fom en Bægterhytte paa en Agurfmark, fom en Stad, der lagt; tages.
9. Havde den Herre Febaoth ikke levnet og en liden Meft, — fom Sodo, ma havde vi været, Gomorra havde vi været lige.
3 Rom. 9,29. VBegv. 2,22. 1Mof. 19,24. Gf. 13, 19.
10. Hører Herrens Ord, F Godo; mag Fprfter! mærk paa vor Guds Lov, du Gomorrag Folk!
Hof. 5, 1. Mid. 3,1,9.
11. Hvad fEal jeg med eders mang: foldige Slagtoffere? figer Herren; jeg er mæt af Brændoffere af Væbdere og af Gjødfalveg Fedt, og til Blod af Dyer og af Lam og af Bukke har jeg iffe Luft.
Dvdfyr. 21,27. Jer.6,20; 14,12. Hof. 8, 13. Am.5,21.22. Mich.6,6 fg.
12, Naar I fomme for af vife Eder for mit Anfigt, hvo har da frævet dette af Eders Haand: at neds træde mine Forgaarde?
13. Bærer iffe mere frem forfæn: geligt Mabdoffer, vederfinggelig No: gelfe er det mig; Mymaaned og Sab; bat, fefilig Forfamling, — jeg fordra: ger iffe Uret og Hoitid.
14. Ederg Nymaaneder og Eder$ Fefte hader min Sjæl, de ere mig en Byrde;
15. Og naar F udbrede Eders Hænder, Fjuler jeg mine Dine for Eder, og om Å end i meget, hør.
ver jeg iffe; ders Hænder ere fulde af Blod.
P.66,18. Ordfyr. 1,28 fg. 15,29; 28,9.
Ser. 14,12. Joh.d, 31. 61.59,2.3.
16. Toer Eder, venfer Eder, tager Ederg Fdrætters Ondfkab bort fra mine Dine, holder op at gjøre Ondt; 63.18,23.31. Joel2, 12.13. 1Petr.d, 11. Bf. 31,15. Nm.5, 14. 15. Ex. 18,28. Mom. 12,9.
v.23. 5 Mof. 24,17.18,; 27,19. Pf. 82,3.
18. Kommer dog og lader og gaae ivette med hinanden, figer Herren: om Ederg Synder ere fom Purpur, ffulle de blive hvide fom Ste; om de ere røde fom Skarlagen, fFulle de blive fom UD.
0. 48,25; 44,22. Pf.51,9.
æde Landets Gode. 3Mof. 25,18.19. Ovdfyr. 1, 33.
20. Men ere F uvillige og gjen; ftridige, fFulle F opædes af Sver: det; thi Herrens Mund har talet. 3Mof.26,14.17.25. Gf.58,14. 4Mof. 23,19.
21. Hvorledes er den bleven til en Hore, den frofafte Stad, fuld af Ret? Ketfærd havde hjemme i den, og nu — Mordere!
9.26. Jer. 2, 21.
22. Dit Sølv er blevet til Slag: ger, din Biin opblandet med Vand. v. 25. G3. 22, 18.
23. Dine Anførere ere Oprovere og Tydves Staldbrødre; enhver af dem elffer Skjenk og jager efter Gaver; den Faderløfe Faffe de iffe Net, og Enfeng Sag fommer ikke for dem.
$of.9,15. 2Mof.22, 22. Jer. 5, 28.29.
24. Derfor figer Herren, den Her; ve Jebaoth, Fsraels Vældige: Bee! jeg (Fal hevne mig paa mine Mod, ffandere og maa tage Hevn over mine Fiender. ;
25. Dg jeg vil igjen tage mig af dig og udfmelte fom med Ludfalt dine Slagger, og jeg vil bort[Faffe alt dit Bly.
96, Dg jeg vil atter gjøre dine Dom: mere fom i Førfiningen, og dine Raad, herrer fom i Begyndelfen;
fEal du kaldes Metfærdighedens Stad, en tyofaft By.
dets Omvendte ved Metfærdighed. c. 59,20. Mom. 11, 26.
28. Men Undergang (Fal ramme) Doertredere og Syndere tilhobe, og de, fom forlade Herren, Eulle om: fomme;
29, thi de ffulle blive tilffamme formedelft Terebintherne, fom I have Lyft til, og F fulle befljæmmes for: medelff Haverne, fom F have uds valgt;
30. thi § fFulle vorde fom en Ses rebinthe med visne Blade, og fom en Have, der intet Vand har.
31. Og den Sterfe fFal blive til Stry, og hans Gjerning til en Gnift, og brænde ffulle de begge tilfammen, uden at Nogen fluffer.
Ser.4,4; 17,27. G3.20,47. Am.5,6.
Propheten foreholder Fsrael den fore Forjættelfe, det eter om Mesfias's herlige Rige, hvori ogfaa Hedningevne fulle optages, 1:4, opfordrer dem til at vandre i det Lys, de have; thi nu har Herren forffudt dem, fordi de have valgt Hedningernes falife Herlighed * og forfaftet hin, den fande, 5-8; ved en for Gtraffedom vil Herren ydmyge Mennefferes Hovmod paa den Dag, han dertil har bes ftemt, og faaledes aabenbave, at al forviff Storhed Intet formaaer imod ham, 9:21; maatte derfor Israel holde op med at før: fade fig paa Venneffer, 22.
1. Det Ord, fom Efaias, Amoys Søn, föuede over Joa og Serufalem:
2. Og det fEal fFee i de fiofte Dage"
til det, *1 Mof. 49, 1. Ser.3,17. Mich.4, 1 fg.
3. Og mange Folfeflag fulle gane og fige: Kommer og lader og gane op til Herrens Bjerg, til Fakobs Guds Huus, af han maa lære og om fine Beie, og vi vandre paa hans Stier; thi fra Sion Fal udgaae Lov, og Herrens Ord fra Ferufalem. Ser.31,6. Sad).8,21.
$vel 3,15.
5. Fakobs Huus! kommer, og las der og vandre i Herrens Lys;
6. thi du har forfaftet dit Folk, Safobs Huus; thi de ere fulde (af Afguderi) fra Øfterland og fypaae af Sterne, fom Philifterne, og af frem: med Yngel fFaffe de fig Dverflod*.
9. Og Menneffet bøtes, og Man: den ydmyges, — og tilgiv dem et!
10. Bat ind i Klippen og jul dig i Støvet — af Mædfel for Hers ven og for hans Dølhes Herlighed.
v. 19. 21.
v. 5 Pf. 101,5. Gf. 5, 15.
12. thi en Dag har den Herre Jes bavth (til Dom)
19. Og de ffulle gaae ind i Klip, perneg Huler og i Jordens Mevrer af Mædfel for Herren og for hans Hvøihed8 Herlighed, naar han reifer fig for at forfærde Sorden.
9.10. Aab. 6,15.16.
€.27,9; 30,22; 31,7.
21. for at gaae ind t Klippernes Kløfter og i Fjeldenes Huler af Reed: fel for Herren og for hans Høiheds Herlighed, naar han reifer fig for af forfærde Forden.
22, Saa holder da op med at ftole paa Menneffet, i Hvis Mæfe er et Puft; thi hvad er han at agte for?
Ser. 17,5. P. 146,3.4.
Landet ffal berøves alle fine Støtter, alle Baand mellem Indbyggerne fulle føndervives, al Orden omftyrtes og EGlendigheden blive ubobelig, 1-7, til Straf for deres frække Trods mod Herren, fom gjengjælder Enhver efter hans Gjerninger og derfor vil holde Dom over dem og fornemmelig over deres utetfærdige Øvrighed, der bærer den førfte Skyld, 8-15. Ogfaa Qvindernes Hoffærdig= hed og Forfængelighed ffal fane fin fortjente Straf, 16-4,1.
1. Thi fee, Herren, den Herre Jes baoth, borttager fra Serufalem og fra Juda Støtte og Stav:
634,16; 5,16.17 ; 14,18.
3. Hovedsmand over Halvtredfinds, tyve og (hver) anfeelig Mand og Maadgiver og kløgtig Kunfiner og fyndig Befdærger.
5. Da ffal Folket trænge fig, Mand mod Mand, og Enhver mod fin Nær fie;
6. Naar En tager fat paa en Ans den i hang Faders Huus (og figer): Du har Klæder, du Fal være vor Fyrfte, og denne Ruin" (fFal være)
7. faa (Fal Han paa den famme Dag opløfte (fin Roft) og fige: Jeg vil iffe være Læge, og i mit Huus) er der intet Brød og ingen Klæder; I fFulle iffe fætte mig til Folkets Fyrfte.
N 2 Rong. 6, 27.
8. Thi Ferufalem fnubler, og Juda falder; thi deres Tunge: og deres Å; drætter ere mod Herren til at fætte fig op imod hans INS Dine.
9. Udtrykket i deres Anfigter vidner imod dem, og fin Synd fundgjøre de fom Sodoma, de dølge den ikke; vee deres Sjæl! thi de volde.
1Mof. 19,5. Phil.3,19. Hof. 13,9. Ser.2, 17; 25,7.
det gaaer ham godt;
ters Frugt Mulle de æde. må 37,37fg. 58,12. Vitsd.2, 16.
Bee, den  Ugudelige gaaer det pi 'thi hans Henders Gjerning (Fal gjøres imod ham.
Bf. 62,13. Ordfpr. 1,31 fg. Nom.2, 6fg.
12. Mit Folfs Tyranner ere Dren: ge, og Avinder herfFe over det; mit Folk! dine Førere ere Forforere, og dine Stierg Bei ødelægge de.
v. 4. Jer. 50, 6.
13. Herren træder frem for at gane irette, og ban flaaer (der) for at dømme Folkene.
PF.9,9; 96,10.13; 98,9.
14. Herren fommer for Retten i Bolts JEldfte og dets Fyrfter:
$ have afædt Biingaarden;
15. Hvad hade Å Te, at F fon:
dertrede mit Folf og fønderknufe Fattiges Anfigter? figer Herren, den Herre Febavth.
47,3. 63.16,37; 23,29.
* Smykker, der foreftille Solen. ** Dom. 8,21.
Ser. 2, 39. 21. Signetringene og Næferingene, — I Mof. 24, 47.
23. Speilene * og de fine Linneder og Huerne og Florsflorene.
25. Dine Mænd lulle falde for Sværdet, og din Styrfe i Krigen.
26. Og hendes *
Gfterat Herren ved fine Straffedomme Har udryddet al falff Herlighed, fal han i Mesftas fFjenfe fit Wolf den fande. Da ffal en tiloversbleven Meft udgjøre en hellig og hev: lig Menighed og denne Menighed ved Hervens beffjærmende Mærværelfe beffyttes mod alt Ondt, 2-6.
Ds foo Avinder fulle paa den Dag tage fat i een Mand og fige: Vort eget Brød ville vi æde, og vore egne læber ville vi iføre og, fun lad og faldes med dit Navn, bort, tag vor Forfmæbdelfe.
Lue. 1, 25.
2. Paa den Dag fFal Herrens Spire være til Prod og til Herlig; hed, og Landets Frugt til Stolthed og til Prydelfe for Fgsraels Und: fomne. ce. 11,1. Ser 23,5; 33,15. GSad.3,8; 6,12.
2Mof.32, 32. Pf.69,29. Dan. 12,1.
4. naar Herren faaer aftvet Jions Døtreg Smudé og fager vaflet Fe rufalems DBlodfépld bort fra dets Midte ved Doms Aand og Fortævrel; fed Aand.
¢.1,25. Eph. 5, 27.
5. Og Herren fFal Fabe over hele Sions Bjerg og over dets Forfamlin ger en Sky om Dagen og Neg, og Glands af flammende Fd om Nat; ten; thi over alt Herligt er der et Dette. 2Mof. 18,21. PB. 46,5. 6 4 78,14 ; 105,39.
Beph.3,17. Sad.2,9.
c.25,4. Giv. 34, 17.
Propheten fildrer under Lignelfe af en BVilngaard Herrens mangfoldige Velgjerninger mod Israel, dettes ftore Utaknenmeligbed mod ham, og Hvorledes han derfor vil ftraffe det, 1-7, raaber Vee over de mange Ugudelige i Folket, hvis forfjellige ftore Laz fler hun gjennemgaaer, 8-23, forfynder, at Herren derfor ved at indfalde frygtelige Fi= ender i Landet aldeles vil overgive dette til Øbdelæggelfe, 24-30.
i Jes vil fynge om min Elfkede, min. Veng Sang om hans Bin: gaard: En Viingaard havde min Ek fFede paa en fed Høi.
Bf. 30,9 fg. Jer.2, 21. Matth.21,38 fø.
Mare. 12, 1 fg. Lue.20,9 fg.
2. Dg han grov den om og renfe:
i dens Midte, og en Perfe udhuggede han ogfaa deri; og han ventede, at den fEulde bære gode Druer;
3. Og nu, § Serufalems Fndbyg: gere og Judas Mænd! dømmer dog mellem mig og min Biingaard.
4. Hvad dar der ydermere at gjøre ved min Viingaard, fom jeg iffe har gjort mod den? hot ventede jeg, at den fulde bære gode Druer, og den bar vilde?
5. Dg nu oil jeg give Eder til fjende, hvad jeg vil gjøre ved min Viingaard: borttage vil jeg dens Gjerde, faa den bliver afædt, neds rive dens Mur, faa den bliver ned: fragdt.
P. 80,13.
6. Dg jeg vil lægge den øde; den fFal iffe Bejfjæres og ikke hakkes, faa at den fÉyder op i Torn og Tidfel; og Skyerne vil jeg byde ikke at lade Regn nedfalde paa den;
7. thi den Herre ebavths Bin: gaard er Fåraelg Huus, og Judas Mænd hang Fjærefte Plantning; og han ventede Ret, og fee, der er Bloddudgydelfe, — Metfærdighed, og fee, der er Sfrig.
$P.80,9. Gf.3,5.
8. Vee dem, fom foie Huus til Huus, lægge Mart til Mark, indtil der intet Rum er (tilbage), faa F alene Blive boende midt i Landet.
Mid). 2, 2.
9. J mine Øren (figer) den Herre Sebaoth: Sandelig, mange Hufe fille vorde øde, ffore og gode (Hufe (Fulle Horde) uden Beboer;
66,11.
+ omtrent fre Skjepper. ** en Homer var ti Epha og en Epha lige med en Bath. 11.
glødende af Biin.
12. Og af Cithar og Harpe, Pauke og Fløite og Biin beftaaer deres Driffelag; men Herrens Værk (Fue de ikke, og hans Hænders Gjerning fee de ikke.
Am. 6,5. 6. Pf. 28,5.
13. Derfor bortføres mit Folk ufors varende, og dets Fornemme ere Hun;
14. Derfor udvider Dødsriget fit graadige Svælg og opfpiler fin Mund umaadeligen, og ned fare dets præg: tige Folk og dets farmende Hob og dets buldrende Skare og Enhver, fom jubler deri.
4Mof. 16,30. se: 220,203 30,15 fg.
15. Dg Menneftet bøltes, og Man: den Hdmyges, og de Hovmodiges Dine ydmyges.
16. Og høi er den Herre Jebaoth Hed Dommen, og den hellige Gud helliger fig ved Retfærdighed.
6.2, 11. Aab. 16,5.
XD. e. Miges, de rige Ugudeliges, v. 8. 9.
18. Vee dem, fom drage Misgjer: ningen med Lognens Touge og Syn:
19. fom fige: Lad ham finde fig, bafte med fin Gjerning, at vi funne faae fee den; fad nærme fig, lad fomme Fsraels Helliges Raad, at vi funne lære det at fjende.
20, Vee dem, fom kalde det Onde godt og det Gode ondt, fom gjøre Mørke til Lys og Lys til Mørke, fom gjøre Bittert til Sødt og Sødt til Bittert.
Am.5,7; 6,12. Job 17, 12.
21, Vee dem, fom ere vife i egne Dine og for fit eget Unfigt forftan, dige!
å Ordfpr. 3, 7. Rom. 12,16.
fra dem. Ordfpr. 17,15. 63.13,19.
25. Derfor optændes Herrens Vrede over hans Folk, og han udrækker fin Haand imod det og flager det, faa Bjergene bæbe, og deres Lig ere fom Sfarnet midt paa Gaderne; med alt det vender hans Brede iffe tilbage, og end er hans Haand udraft.
6.9,12.17.21; 10,4.
26. Og han opløfter et Banner for Hedningefolkene i det Fjerne. og falder "ham * pibende hid fra Sor: dens Ende**; og fee, hurtig og let fomm han.
611,12. * Fienden. ** 0.7, 18.
a7. Der er ingen Træt og ingen Ønublende deriblandt, han flumrer itfe, og han fover ikke, og ikke gaaer hans Senders Bælte op, og ikke fons derrives hans Storem;
28. han, hvis Pile ere hvæsfede, og alle hand Buer fpændte; hans Defte8 Hove agtes fom Flintefteen og hans BVognhjul fom Stormvind.
29. Et Brøl har han fom Lovin: den, og han brøler fom de unge Løver og brummer og griber Nov og brin; ger det bort, og Ingen redder.
30. Dg det brufer hen over det + paa den Dag, fom Havet brufer; og fEuer man til Jorden, fee, da er der Mørke (og) Trængfel, og Lyfet ev mørkt paa dets ** Himmel.
c. 8,22. * Juba. + Landets.
Propheten fuer Herren i hans Herlighed omgiven af Engle, der prife ham fom den Hellige, forfærdes faare over fin Uteenhed, men venfes af en blandt Englene, 1-7; Herz ren fender Vropheten med det Hverv at fors fynde Folket dets Forhærdelfe og at forhærde det og figer ham, at Forhævdelfen ffal ved vare indtil Landet og Folket er ødelagt ved gjentagne Straffedomme, fra hvilke fun en liden Reft fral blive tilovers og vorde en hellig Sæd, 8:13.
1. 3 det Aar, Kong Usfiag døde, da fane jeg Herren fidde paa en hoi og ophøtet Throne, og mFligene af hans Klædebon opfyldte Templet.
2 Mo. 24, 10.
2. Gerapher fiode hod ham; fer Vinger havde enhver: med to bedæk; fede han fit Anfigt, og med to be; dækkede han fine Fødder, og med to fløt han.
2Mof.3,6. 1 Kong.19,18.
3. Dg den Ene raabte til den An; den og fagde: Hellig, hellig, hellig er den Herre Febaoth; al Forden er fuld af hans Herlighed.
Aah.4,8. Pf. 72,19. Hab. 3,3.
fyldreg med Nog. 2Mof. 40, 34. 1Kong.8,10,11. G3. 10,4. Hab. 15, 8.
5. Da fagde jeg: Vee mig! thi det er forbi med mig; thi en Mand med urene Læber er jeg, og midt iblandt et Golf med urene Læber boer jeg; thi Kongen, den Herre Jebaoth, have mine Øine feet. 2Mof.19, 21: 33,20. Dom. 6,22. 23; 19, 22.
7. Og han rørte ved min Mund (med den) og fagde: See! denne har rørt ved dine kæber, og din Misgjers ning Bortbiger, og din Synd for, fones.
Dan. 10, 16 fg. Sach. 3,4.
8. Dg jeg hørte Herrens Møft fige: Hvem fFal jeg fende? og hvo vil gaae for 08? da fagde jeg: See, her er jeg, fend mig.
5. Dg han fagde: Gak hen og fig til dette Folk: Hører — after og at: ter, men forftaaer ei! og feer — atter og atter, men (Fjønner ei!
63.12,2. Matth. 13,14. Marc.4, 12. Luv.8,10. Ap. 6.28,26. Rom. 11,8.
10. Gjør dette Folks Hjerte for:
fEal fee med fine Dine og iffe høre med fine Øren, og dets Hjerte for: ftaae og omvende fig, at det bliver lægt.
5 Mof.29,4. Gf.63,17. Jer.5,21; 6,10.
11. Og jeg fagde: Hvor længe, Herre? og han fagde: Indtil Ste: derne ere ødelagte, uden Beboere, og Hufene uden Menneffer, og Landet er ødelagt (og blevet)
-5,9. 12, og Herren driver MennefFene langt bort, og Tomheden bliver fror i Landets Midtre, 5 Mof. 28, 25. 64. 13. Og er der endnu en Tiendedeel deri, faa fFal den after blive forte: ret;
Propheten forkynder Kong Aas, at Syriens og Israels Konger, der havde forbundet fig imod Judas Rige, ikke fulde indtage dette, men at Israels Rige felv Fulde gaae under, 129. Da Adas ikke vil begjære noget Tegn til Stadfæftelfe herpaa, forkynder Herren felv fom ftadfæftende Tegn, at Mesfias fulde fø= des af en Jomfru, og tilføter, at inden mez get fort Tid fulle hine Fienders egne Lande vorde ødelagte, 10-16. "Dog ffal Herrens Straf ogfaa i fin Tid fomme over Juda for Folkets Synders Skyld, 17-25.
2 Rong. 16,5 fg. Bekah.
2. Og bet blev fundgjort for Daz vids Huus og fagt! Syrerne have feiret fig i Ephraim; da fFjælvede hang Hjerte og hans Folks Hjerte, ligefom en Skovs Træer föjelde for Vinden.
3. Men Herren fågde til Efnias:
+ Regin i Forbindelfe med Gear Fafub %, din Søn, hen til En: den af den øvre Dams Bandledning, hen til den alfare Vei til Vafker: volden.
* Navnet betyder: En Reft ffal omvende fig.
4. Og du fEal fige til ham: Tag dig vare og vær rolig, frygt iffe og fad et dit Hjerte forfage for disfe ry: gende Brandes tvende Stumper, fors medelft Mezing og Syriens og Mes maljag Søns brændende Brede.
6. Bi ville drage op imod Juda og forfærde det og bryde ind deri og tage det i Fie, og vi ville fætte en Konge i dets Midte, Tabeels Søn:
8. thi Syriens Hoved er Dama: feu, og Damafeus'é Hoved Mesin, og om fem og tredfindskyde Aar fFal Ephraim fonverbrydes, faa det ikke mere er et Folk.
9. Og Ephraims Hoved er Samay via, og Samariag Hoved Memaljas Søn; ville F ikke troe, faa fFulle § et Beftane.
11. Begjær dig et Tegn af Her ven, din Gud; begjær det i det Dybe, eller i det Høte heroventil.
13. Da fagde han: Hører dog, § af Davids Huus! er det eder for Ii det, at trætte Mennefker, at IF ogfaa trætte min Gud"?
Matth.1,23. Lue. 1,31. + Gud med 08. ¢. 8,8. 10.
15. Fløde og Honning ffal han æde" ved den Tid, han jønner at forfafte det Onde og at udvælge det Gode;
+y, 22 fg.
16. thi førend Drengen Fjønner at forfafte det Onde og at udvælge det Gode, Fal det Land Horde forladt, for hvis tvende Konger *
+y.1. 2Kong.15,29; 16,9.
17. Herren (Fal lade komme over dig og over dit Folk og over din Fas ders Huus Dage, fom ikke ere fomne lige fra den Dag, Ephraim veg bort fra Juda: — Asfurs Konge.
1 Rong. 12,16 fg.
*0.10,5. + Euphrat.
24. Med Pile og med Bue fal man fomme did;
Herren byder Propheten at opffrive i Vidnerd Overvær Syriens og Israels nævforez ftanende Ødelæggelfe ved Asfyrerne og at give en Søn, fom er ham født, et Navn, fom betegner Spaadommens Opfyldelfe, 1-4. Biz dere forfyndes. at Asfyrerne fulle overfogmme baade Israel og Suda; men at Herren dog i denne Nød vil være med fit Land og tilintetgjøre  Hedningernes Anflag mod det, 5:10. Herren formaner Propheten og alle Troende til at lade Frygt for jordiffe, mod dem forbundne Magter fave og forlade fig paa ham alene; de Troende vil han beftjerme, de Vantroe vil han ftraffe, 11-15. Proz pheten beder Herren om, at han vil inde prente det aabenbarede Ord i hans Difeiplers Hjerter; han haaber paa Herren, om han end en Tid fjuler fit Anfigt; allerede de Navne, han og hans Sønner bare, vare Forbilleder paa, at Herren vilde frelfe fit Folk; de fulle ikke hos Epaamænd føge Kundffab om Fremtiden, men holde fig til Herrens Ord;
1. Os Herren fagde til mig: Tag dig en flor Tavle og fkriv derpaa med Menneffers Griffel *: Snart Bytte, Mod i Haft.
XD. e. med fædvanlig Griffel.
2. Dø jeg vil tage mig fifre Vid; ner, Uria, Præften, og Sacharias, Seberechiag's Søn.
3. Og jeg nærmede mig til Pro: phetinden, og hun blev frugtfomme; lig og fødte en Søn; og Herren fags de til mig: Kald hans Navn Maker: Sdhalal Ehafeh; Bas";
+ Snart Bytte, Rov i Haft, v. 1.
4. thi førend Drengen forftaaer at raabe: Min Fader! og min Moder! fFal man bære bort Damafeus's Gods og Samaria Bytte for Asfurs Kon: ges dAnfigt.
5. Og Herren blev ved at tale til mig ydermere og fagde:
6. Efterdi dette Folk foragter Si Ivahs Bande, de fagte vindende, og glæder fig med Nezin og Memaljas Søn:
7. fee, derfor fører Herren over dem Flodens * Vande, de mægtige og frove, Asfurs Konge og al hans Her lighed, og den fiiger over alle fine Strande og gaaer over alle fine Bredder.
+ Guphrats.
Vinger fylde dit Land, faa vidt fom det er, Smmanuel! 600514;
9. Værer grumme, I Folfeflag! F fEulle dog Horde forfærdede, og hører, alle Å Fordens fjerne Lande! om: gjorder Eder, F fulle dog forfærdes;
Job 5,12.13. Gf.19,3. Fer. 19,7.
Matth. 22, 15.22. Ef.7,7. 14; 8,8.
11. thi faa fagde Herren til mig, der hans Haand var fier (over mig), og han advarede mig mod at vandre paa dette Folks Vei, figende:
13. Den Herre Febaoth, ham fFulle $ hellige, og han være Eders Frygt, og han Eders Mædfel.
c.29,23. 1 Petr.3, 14.
14. Dg han fFal være til en Hel; ligdom og til en Anftodsfteen og til en Forargelfes ; Klippe for begge Js: raelg Hufe, til en Snare og til en Striffe for Ferufalems Fndbyggere.
Suc.2, 34. Rom. 9,33. 1 Petr.2,8.
15. Dg Mange blandt dem ffulle ftøde an, og de fulle falde og fonder: brydes og bemeres og fanges.
16. Bind Bidnesbyrdet til, forfegl Loven i mine Difciple.
17. Dg jeg vil bie efter Herren, fom fEjuler fit Anfigt for Fakobs Huus, og jeg oil vente paa ham.
P.25,8.5.21; 33,20; 62,6.
18. See, jeg og de Børn, Herren bar givet mig, ere til Tegn og til Fovbilleder i Fsrael fra den Herre Febaoth, fom Boer paa ions Bjerg.
Ebr.2,18. Pf.9,12. Foel3, 22,26.
19. Og naar de® fige til Eder: Søger hen til Dødningemanerne og Gandfigerne, de hvislende og mums lende, (da figer:) Skal ikke et Folk føge hen til fin Gud? (fFal man) for de Levende (føge hen) til de Døde? * de Ugudelige blandt Folket.
20, Til Loven og til Vidnesbyrdet!— derfom ikke det (Folk)
21, da gager det devigjennem *, haardt plaget og hungrigt; og det feer, naar det hungrer, faa Bliver det forbitret, og det forbander fin Konge og fin Gud og vender fig mod det Høie;
+ gjennem Landet. sPf.59, 16. Am. 8, 11 fg.
22, og til Jorden Fuer det, og fee, der er Trængfel og Mørke, an: geftfulde Mørke, og i Mulm er det (felb) udftødt.
c. 5, 80.
* Øud. + øflenfor. Mt øvre Galilæa, Grændfeegnen mod Hedningerne.
2. Det Folk, fom vandrer i Mors fet, feer et fort Lys;
et £8. Luc. 1, 79. Ef.60,1.
3. Du formerer Folket, hvis Glo: de du (tilforn) iffe har gjort for; de glæde fig for dit Anfigt, fom man glæder fig om Høften, fom man jub;
fer, naar man deler Bytte: Bf. 119, 162.
4, thi hans Byrdes Aag og Kjep: pen til hans Sfulder, hans Drivers Stav har du fønderbrudt, fom paa Midians Dag;
Dom. 7,22 fg. Ef. 10,26; 14,5.
5. thi hver Krigsffo, baaren i (Slagets) Tummel, og (hvert) Klæde bon, væltet i Blod, de ffulle opbræn, deg, en Føde for Ilden;
6. thi et Barn er og født, en Søn er og given, og Fyrfendommer er paa hand Sfulder, og man Falder hans Navn Under, Maadgiver, vel: dig Gud, Eoigheds; Fader, Freds:
SR ;2,7.11. 304.8,16. Rom. 8,32. Dom. 13,18. 1 Mof.49, 10. Mic. 5,4. Sa0.9,10. Eph.2, 14 fg.
Suc. 1,32. 2Kong. 19,31. Ef. 97,32.
8. Et Ord har Herren fendt i Fa: fob, og det (Fal falde ned i Fsrael.
10. Stene af Leer ere faldne, men med hugne Stene ville vi bygge; Mor: bærtræer ere ombugne; men Ceders træer dille vi fætte ifteder..
11. Da ophoier Herren Rezins Modftandere over ham"
12. Syrerne forfra og Philifferne Bagfra, og de æde Fsrael med fuld Mund; med alt dette vender hans Brede ikke tilbage, og end er hans Haand udraft.
6. 5,25; 10, 4.
13. Og Folket vender iffe om til ham, fom flager det, og den Herre Jebaoth føge de ikke.
€.10,33; 19,15. 2 Kong. 17, 3 fg.
15. JEldfte og anfeet Mand er Hoy vedet, og en Prophet, fom lærer løgn, er Halen.
68,12: tur. 6, 39.
17. Derfor glæder Herren fig ikke over dets unge Karle, og over dets Faderløfe og dets Enter forbarmer han fig iffe; thi Enhver af det er vanhellig og gjør Ondt, og hver Mund taler Daarfkab: med alt dette vender hans Brede ikke tilbage, og end er hans Denn) urett;
18. thi Ugudelighed brænder fom Sd, den fortærer Torn og Tidfel, og den antænder den kættefte Skov, og den hvirvler høit op i Neg.
19. Ved den Herre Febavths For tørnelfe ev Landet forbrændt, og Fol:
20. Dg man bider til Høire og hungrer og æder til Venftre og met: teg iffe; Enhver æder Kjødet af fin Arm.
21. Manasfe æder Ephraim, og Ephraim Manasdfe, tilfammen ere de mod Suda;
Haand udrakt. 9.12. 17.
Asfyrerne fulle vel, fom Guds Vredes Redffab, tugte det firafftyldige Juda;
end han vil, faa fal han faaledes ødelægge dem, at fun Faa blive tilbage; da fal en eft af Israel vende om til Herren, 5-21. Sion ffal iffe frygte for Asfyrerne; diske fulle vel (under Sanherib) rykke nærmere og nærmere mod Jevufalem; men i det af gjørende Øteblik ffal Herrens mægtige Haand ramme dem fely, 22-34.
2. for at afvife Ringe fra Dom: fiolen og for at rane Metten fra mit Folfs Elendige, for at Enfer maae Horde dered Nov og for at plyndre Faderløfe.
2 Mof. 23, 6. 5Mof. 16,19; 24,17 ; 27,19.
DOvdfyr, 18, 5.
3. Og hvad ville F gjøre paa Hjemføgelfens Dag og paa den Dag, Øbdelæggelfen fommer fra det Fjerne? til hvem ville F flye om Hjælp? og hoor ville F efterlade Eders Her:
lighed? Ordfpr. 1, 26. 27.
4, Den, fom iffe fynfer i Knæ Blandt Fanger, (Fal falde iblandt Shiels flagne;
Haand udraft. 65,20; 9,12,17, 21.
5. Bee Asfur, min Vredes Riis,' og en Stav i dered Haand er min Fortornelfe.
Pf. 18,43; 83,11. Mieh.7,10. Vegr.d,45.
8. Thi han figer: Ere ei mine Fyr: fter (alle) tilhobe Konger?
9. Er iffe Calno fom Carchemis ? er iffe Hamath fom Arphad? er ikke Samaria fom Damafcus?
6. 37, 13.
10. Ligefom min Haand har naaet Afguderneg Niger, — og deres ud;
6 36, 18; 37, 11. 12.
11. ffulde jeg da iffe, fom jeg har gjort med Samaria og dets Afguder, gjøre ligefaa med Ferufalem og dets Afgudsbilleder?
12. Og det fFal fee, naar Herren har fuldføre fin hele Gjerning paa ions Bjerg og i Ferufalem, da vil jeg biemfoge Frugten af den asfyriffe Konges Hjertes Hovmod og hans fiolte Øines Herlighed;
6.37, 36. 2Kong. 19,35.
13. thi han figer: Ved min Haands Kraft har jeg gjort det, og ved min Visdom; thi jeg er Flog: jeg flyttede Folfeflagé Landemerker, og deres Sfatte har jeg plyndret, og fom en Beldig nedftyrtede jeg Thronende.
14. Dg min Haand naaede Folke; nes Gods fom et Fuglerede, og fom man fanfer forladte Eg, har jeg fanfet den ganfke Ford, og der var Sngen, fom rørte en Vinge eller ops [od fit Næb og peb.
15. Mofer vel Øren fig mod den, fom hugger med den? eller gjør Sa: gen fig flor mod den, der drager den? fom om Staven fvingede den, der oploftede den, fom om Kjeppen ops løftede den, der ei er Tre"!
* Manden, fom hav den I Haanden.
17. Dg Jsraels Lys fFal vorde til en Id, og hans Hellige til en Lue, og den (Fal brænde og fortære hans Torn og hans So paa een Dag.
et. 9, 18.
+ ganffe og aldeles.
19. Og Meften af. hans Skovs Træer Fal kunne fælles, faa en Dreng fan ffrive dem op.
> Asfur, 2Kong. 16,7.
fobs Meft, til å vældige Gud;
628,5.
Rom. 9, 27. + Guds firaffenbe Retfærdighed. "+ Landet. 23, Thi Tilintetgjørelfe og faft bes fluttet (Straffedom) fuldbyrder Hers ren, den Herre Febaoth, midt i alt Landet. ©. 28, 22.
24. Derfor, faa figer Herren, den Herre Febavth: Frygt ikke, du mit Solf, fom boer i Zion, for Asfur, naar han flager dig med Kjeppen og løfter fin Stav over dig paa WEgyp: tens Wiig;
25, thi endnu en fort og føle Tid, faa er min Darme tilende, og min Brede (vender fig) til deres * Forder velfe.
> Asfyrernes.
26. Og den Herre ebaoth mal fvinge en Svøbe over ham, fom da han flog Midian paa Orebs Klippe, og fin Stav over Havet, den ffal han opløfte paa famme Big, fom i WE, gypten.
Dom. 7,19:25. Ef.9,4. 2Mof.14, 16 fg.
"Israels Velmagt, hvormed Herren velfigner.
28. Han fommer over Wjath, drar ger frem igjennem Migron; Michmas giver han fit Tros i Forvaring.
29, De drage igjennem Pasfet, Ge: ba % (Fal være vort Herberge; Rama bæver, Sauls Gibea flyer.
30. Sfrig høit med din Møft, du Gallims Datter! giv Agt, Laifa! elen: dige Anathoth!
31. Madmena flyer; Gebims Fund: byggere flytte bort.
32, Endnu denne Dag til at blive ftaaende i Nob, — da fvinger han fin Haand mod Fions Datters Bjerg, mod Ferufalems Hoi.
33. See, Herren, den Herve Jeba; oth, afbugger de løvrige Grene paa forfærdelig Bits, og de ranke, Eneis fende (Trær) hugges ned, og de foie nedfældes. Am. 2, 9. 34.
en Mægti 8 at TD. e. Herren.
udeufte ham med alle fine herlige Gaver, og at han fal føre et retfærdigt Negimente, hvis Frugt ffal være fuldfommen Fred paa den hele Jord, 1-9, Han fal famle Hedningerne om fig og fanfe Israels Neft, ophæve al indbyrdes Tvedragt og frelfe dem fra deres Fiender, fom han fordum frelfte dem fra AE: gypten, 10-16.
2,19. Joh. 2,25.
Job 4,9. Gf.49,2. Hof. 6,5. 2Thesf.2,8.
659,17. Eph. 6, 14.
6. Og Ulven fFal holde fig til Lam, met, og Parderen ligge hos Kiddet, og Kalven og den unge Løve og Gjøds falden fFulle være tilhobe, og en liden Dreng fal drive dem.
©. 65,25. 90h5,23. Ez.94,25. Hof.2,18.
8. Dg det diende Barn fFal lege ved Otterflangens Hule, og over Bas filiffeng Hul fEal det afvante Barn udræfke fin Haand.
9, De fFulle iffe gjøre Ondt og iffe ødelægge paa hele mit hellige Bjerg;
fer Havets Bund. Pf.2,6; 15,1; 24,3. Hab. 2,14.
Bf. 132,13.14. Joh.1,14. Mom. 15,12.
Aab.5,5. Sad. 2, 15.
c. 10,21. Seph.2,9. Gz.29, 14.
12. Og han al opløfte et Banner for Folfene og famle Fsraels Fors drevne, og Judas Adfpredte Fal han fanfe fra Jordens fire Hjørner.
** Euphvat.
drog op fo Je sobtens Land. 1. Mot, 14, 29'fg. "Mie. 7, 15.
Propheten lærer Guds Folk, hvorledes det, naar den forhen fFildrede Frelfe er bleven det til Deel, ffal takke Herren for Guds Vredes Ophør og Evangeltets falige Trøft, 1-6.
4; Os du fFal fige paa den Dag: Jeg takfer dig, Herre, at du har været vred paa mig, at din Vrede vendte om, og du trofter mig.
ce. 11, 10 fg.
tryg og frygter iffe;
han Blev mig til Frelfe. 2 Mof. 15,2. Pf. 118,14. *
3. Dg I ffulle øfe Vand med Glæs de af Frelfens Kilder.
0.32,15; 44,3; 55,1. Soel8,1. Joh. 4, 14; 7,37fg. Ap. G. 2, 1 fg.
4. Dg I fulle fige paa den Dag: Takker Herren, paatalder hans Navn, fundgjører blandt Folkene hans Gjer ninger; forfynder, at hans Navn er ophaiet.
1 Rrøn.16,8. Pf.105,1.
5. Lovfynger Herren, thi frore Ting har han gjort; fundgjort vorde dette paa den ganfke FF :
6. Raab høit og juble, du Zions Sndbyggerfke; thi for er i din Midte Israels Hellige.
Propleten forkynder Babels Øbdelæggelfe ved Herrens VBredes Redjraber, Mederne og Berferne, beffriver den ftore Jammer, fom da ffal fomme over det og over den hele ugude= lige Jord, og fpaaer, at Babel Fal blive fom Godoma og vorde aldeles øde, 1-22.
11,12.13. Gap.
Tyrannerg Porte. Ser. 50, 2.
3. Seg har givet mine Helligede Befaling, jeg har ogfaa Faldet mine Helte til (at fuldbyrde min)
4, Hør Bulder paa Bjergene, fom af et fort Folk, hør Brag af fors famlede Folkeflagg Niger;
5. De fomme fra et fjernt Land, fra Himmelens Ende: Herren (feld) og hang Bredes NRedfFaber, for at fordærve hele Forden.
6. Hvyler, thi nær er Herrens Dag; fom en vældig Ødelæggelfe fra den Bældige fommer den.
7. Derfor blive alle Hænder lappe, og hvert eeo forfager.
8. Dg de forferdes, Beer og Smer ter gribe dem; fom den Fødende vride de fig, forferdede vende de fig, den Ene til den Anden; fom Luen blusfe deres Anfigter.
Bf. 48,7. Ef. 21,3. Jer. 4, 31. Hof. 13,13. Mid. 4, 10.
9. See, Herrens Dag Fommer, grum og (fuld af) Harme og bræn; dende Brede, for af gjøre Forden til en Ørfen og ubdflette dens Syndere af den;
c. 34,8. Bf. 104, 35.
10. thi Himmelens Stjerner og dens Ovioner * fFulle ikke fade fit Lys ffinne;
firaale.
c.30,3. €3.32,7. Am.5, 8. Soel2,10; 3,4.20. Matth. 24,29. Marc.13,24. Luc. 21,25. 11.
5. Tyranners Overmod vil jeg ned;
049, 11, 11405, 15. 12.
Guld fra Ophir. 1 Rong. 9, 28. Job 28, 16.
og Sorden fFal föjelve fra fit Sted Hed den Herre Febavths Harme og paa hans brændende Bredes Dag. Nah. 1, 5. Aab. 6, 14.
16. Dg dered fmaae Børn, de ffulle Enufeg for deres Dine; deres Hufe Fulle plyndres, og deres Opin: der fFjændes.
2 Rong. 8,12. Pf. 17,9. Aab.2, 23.
17. See, jeg opvækker imod dem Mederne, fom ikke agte Sølv og ikke have Lyft til Guld.
18. Dg Buer fønderénufe Drenge, og over fivsfrugt forbarme de fig iffe, med Børn har deres Die ingen Medlidenhed.
21. Men Vildkatte Fulle hvile der og dets Hufe være fulde af Ugler, og Strudfe fulle boe der og lodne Sfovtrolde der hoppe omkring.
c.34,18 fg. Jer. 50,39. Seph.2,14.
22. Og vilde Hunde fFulle tude i dets øde Paladfer, og Schafaler i Vellyftens Slotte, og nær er dets Tid til at fomme, og dets Dage fEulfe iffe længe udeblive.
Efaias. 5.
trygt under fin Guds almægtige Vovetøgt, 28-32.
t. 56, 3, 6 fg.
4. da (Fal du opløfte denne Spotte: fang over Babels Konge og fige: Hvorledes er det blevet frille med Plageren, file med den Guld udpres, fende (Stad)?
6. fom flog Solfefærd i Fortornelfe med Slag uden Ophør, — fom fuede Folfeflag i Vrede med Forfølgelfe uden Skaanfel.
7. Ul Jorden hviler, har Mo; de Bryde ud i Subelraab.
8. Dgfaa Eypresfer glæde fig over dig, Libanons Cedere: Fra den Tid, du ar der, fliger ingen Hugger op til og.
9. Dødsriget nedenunder Fommer i Uro for dig, for at tage imod dig ved din Anfomft, det vækker for din Skyld Dødninger, alle Fordens Buks fe" bringer det til at fiaae op fra fine Thvoner, alle ois Konger.
"bee Fyrfter, Ser. 50, 8. Sa. 10, 3.
10. De tage alle tilorde og for til dig: Ogfaa du er bleven fraftlos, fom vi, og er du bleven lig.
11. Medftødt til Dødsriget er din Hvihed, dine Harpers Brufen; under dig er redet et Leie af Orme, og dine Dækkener er Mark, 12. Hvorledes er du nedfalden fra Himmelen, du Straalende, du Mor: genrødené Søn? (hvorledes) er du nedhuggen til Jorden, du, fom neds flog Folkeflag ?
13. Og du, du fagde i dit Hjerte: Til Himmelen vil jeg flige op, over Guds Stjerner reife min Throne, og jeg vil fidde paa Forfamlingens Bjerg i det yderfte Norden.
16. Hoo feer, fEal frirre paa dig, betragte dig (og fige): Er dette den Mand, fom bragte Forden til at breve, fom bragte Kongeriger til at frjelve?
17. der gjorde Jorderige fom Drs fenen og nedrev dets Steder, der iffe flap fine Fanger hjem?
18. Alle Folfeneg Konger, alfefam; men, de ligge med Are, hver i fit Huus.
19. Men du, du er henflængt uden Grav fom en vederfinggelig Qvift, Elævt med Yhjelflagne, af Sværdet Gjennemborede, der faftes ned i en Steengrav, — fom et nedtraadt Aad:
21. Bereder for hans Sønner en Slagterbænt formedelft deres Fædres Misgjerning; de fEulle iffe reife fig og tage Jorden i Eie og fylde Forde; rige med Stæder.
22, Men jeg vil veife mig imod dem, figer den Herre Febavth, og jeg vil udrydde for Babel Navn og Neff, Børn og Børnebørn, figer Herren.
23. Og jeg vil gjøre det til Pinds foinets Eiendom og til Vanddamme, og jeg vil feie det bort med Ødelæg; gelfeng Feiekoft, figer den Herre Fer baoth.
26. Dette er det Maad, fom er be; fluttet over al orden, og dette er den Haand, fom er udrakt over alle Folkene;
27. thi den Herve Febaoth beflut: ter, og Hvo gjør der til Futet? og hans Haand er det, fom er udraft, —og hvo fager oe il at vende om?
28. F Kong HA Dødsaar (Fede dette Udfagn:
2 fron. 28, 27.
Jer. wis OU 15 fg.
30. Dg NR "ges Førftefødte * fFulle finde rigelig Føde, og de Fats tige hvile tryggeligen, og jeg vil døde din Mod ved Hunger, og din Neff fFal den ** dræbe.
* de Allerringefte. ** Hungeren.
"Fiendens.
32. Og hvad fEal man fvare Hed; ningefolfetå Sendebud? — At Her; ven har grundfæftet Zion, og der finde hang Folks Elendige Ev.
Moab med fine Hovedftæder fal ødelægges, øver hele Landet ffal der lyde Iammerfkrig, og Folket Fal flygte; men endda foreftaner ftørre Efendighed, 1-9.
1, 1. Udfagn over Ar Moab ødelægges, bli:
den Nat, A per det * udflettet; ja, i den Nat, Riv Moab ødelægges, bliver det ud: flettet.
* Moab. Ser. 48, 1 fg. 3evh. 2, 9.
2. Man figer op til Hufet * og til Dibon paa Hviene for at græde; paa Nebo og paa Medba (Fal Moab hyle; hvert Hoved er Falder, hvert Skjæg afffaaret.
* Afgudstemplet. 4Mof.21,30. Jer.48,37. Ez.7,18.
3. Paa dets Gader ombinde de SF;
FGraad.
4. Dg Hesbon fEriger og Elale, indtil Fahaz høres deres Møjt; derfor Elage Moabs Bevæbnede, hans" Sjæl er ilde tilmode.
"den Bevæbnede. 4Mof. 21,23.26. Ser. 48, 34.
1 Dof. 19, 22. Ser. 48, 5.
6. thi Mimrims Bande eve Drees ner, thi Græsfet er fortorret, med Urterne er det forbi, Grønt er der iffe mere.
Pf. 107, 33 fg.
"en Bef, fom dannede Moabs Sydgrendfe.
8. Thi Skriget har omringet Mo: abs Landemeerfe; lige til Eglajim (naaer) dets Hyl, og (indtil) Beer: Elim dets Hl;
9. Thi Dimond Vande ere fulde af Blod; thi jeg vil føre endnu Mere oper Dimon, en Lope over Moabs Undfomne og over Landets Neft.
16. Capitel: Moabiterne formanes til at underfafte fig Juda og yde det Hjælp, naar det fommer i Mød; thi denne ffal ophøre, og Judas Throne fral befæftes og befiddes af en herlig Konge, Mesias, (hvis Forbillede Ezedias var,) 1-5.
Moabs Hoymod og andre Syuder ere Aar: fagen til dets fvare Ødelæggelfe, der ngiere beffrives og forkyndes fom meget nær fore: ftaaende, 6-14.
1. ender Landsherren hans Lam fra Sela henigjennem Ørkenen, til Sions Datters Bjerg.
Sam.8,2. 2 Kong. 3, 4.
2, Dg det ffal Fee:
være ved Arnons Færgefteder.
3. Sfaffer Raad, træder imellem, gjør din Skygge fom Natten midt om Middagen; jul Fordrepne, fors raad et en Flygtning.
4, fad mine Fordrevne faae Herz berge hod dig, Moab! vær dem et Skjul for Øbdelæggeren; thi Under: trykkelfen ophører, Ødelæggelfe faner Ende, Medtrædere forfvinde af Landet.
5. Dg Thronen befæftes ved Mi; fEundhed, og En fFal fidde paa den i Gandhed, i Davids Paulun, En, fom dømmer, og fom fager Met og hafter efter Netfærdighed.
6. Bi have hørt om Moabs Hov; mod, — faare hovmodig er han, —om hans Stolthed og hans Hovmod og hans Bredagtighed, komme ere hans Pralerier.
8. Thi Hesbons Marker ere hen; visnede, (hendisnet er) Gibmas * Viintræ; dens ædle Manfer nedfloge Folkenes Herfkere **, indtil Faefer naae; de de, de forvildede fig i Ørkenen; dens Qvifte, de bredte fig ud, gik hen over Havet. | +Gibma laa nær, ved Hesbon.
dem, faa de faldt drukne om.
9. Derfor græder jeg med Faefers Graad over Sibmas Viintræ, van: der dig med dine Taarer, Hesbon og Elale; thi over din Frugthøft og over din Kornhoft falder Frydefkrig *
0. 15,4. * Fiendernes.
10. Og Glæde og Fryd fages bort fra den frugtbare Mark, og i Viinz gaavrdene yder ei Frydejang, et Jubel;
"= fernfede raab; Viin i Perfekarrene trodes ikke af Træderen, Frydefkrig & lader jeg ophøre.
11. Derfor brufer mit Fudre for Moab fom Cithaven, og mit Hjerte for Kiv:D
e. 15,5. Jer. 48, 36;
* til fin Afgud Camos, 4Mof. 21, 29.
13. Dette er det Ord, fom Herren forbum har talet ind Moab.
4Mof. 24,17. Am. 2, 1 fg.
14. Men nu taler Herren og figer: Om tre Aar, fom en Dagleterg Aar, fFal Moabs Herlighed være ringe, uagtet al den frore Folfefbærm, og en rd (fFal der være)
Propheten forkynder det fyriffe og det isz raelitiffe Riges Øbdelæggelfe ved Asfyrerne og Beffriver den ved Lignelfer, 1:6. Denne Straf fal bringe Israel til at omvende fig til Herren; thi at de havde vendt fig bort fra ham, var Aarfagen til deres Straf 7-11. Derpaa forkyndes de talrige og frygtelige Asfyrers vludfelige Undergang i Juda, 12-14.
1. Ubtagn over Damafcug.
e.7,1fg. Sev.49, 23fg. Am. 1, 3 fg.
2. forladte blive Aroerd Stæder; Hjorde tage dem i Eie, og de ligge, og Sngen forfærder dem.
4, Og det Fal Fee paa den Dag, da Fal Jakobs Herlighed blive vinge, og hans Kjøds Fedme [Fal udmagres.
være, fom naar En famler Ar i Ne;
%i Jsraels Land.
62,8. 3 Mof.26, 30.
9. Paa den Dag ffulle hans fafte Stæder vorde fom de forladte Steder i Sfoven og paa Hvøiderne, fom de" forlode for Séraeld Børns Skyld, og det ** fFal vorde en Ørken.
* Gana'aniterne. ** Landet.
10. Thi du glemte din Frelfes Gud, og din Styrkes Klippe fom du. ikke ihu; derfor planter du liflige Plant ninger, og fremmede Manker fætter du deri.
Pf.106,21. Jer. 2, 32; 18,15. Hof.8, 14.
11. Paa den Dag, du planter, gjerder du derom, og om Morgenen bringer du din Sæd til at Fyde; flyg: tet er Høften den Dag, du vil tage den i Eie, og Smerten er ubodelig.
12. Vee! en Brufen af mange Folk! fom Haves Brufen brufe de, —og en farm af Folfeflag! fom meg:
c.86,1 fg. 2 Kong. 18, 13 fg. BF. 93, 3. 4.
13. Folkeflag larme fom mange Banded Larm; men naar han Ejæn:
der paa ham *, faa flyer han langt.
paa Bjerge for Vind og fom Stop:
hvirvel for Storm.
14. Ved Aftens Tid, fee da er der Forferdelfe, førend Morgenen er han iffe mere; dette er vore Nøveres Deel, vore Plyndreres Lod.
c. 57,86 fg. 2 Kong. 19, 35 fg.
1. Har, Land med hvinende Bin: ger"
*fuldt af lavmenbe Here. 2. der fender Bud paa Havet *
i Norbaade over Vandene: — Gaaer,:
SI lette Bud, til et rankt og glindfens de Folk, til et Folkeflag, frygteligt fra det blev til og fidenefter, et Folk, fom bruger Maalefnor ** uden Ophør og træder ned, hvis Fordé Stromme vive med fig.
* Nilftoden.
v. 7. ** med Maalefnoren ubmaaler, Hvad ber ffal ødelægges, 2 Kong. 21,13. Gf. 34, 11.
3. Ale F Forderiges Sndbyggere og Jordens Beboere! naar der opløfs teg Banner paa Bjerge, da Mulle IF fee, og naar der ffødes i Bafun, da frulle F høre;
AMS. 10,9. Jer. 4,5; 6,1.
4. thi faa fagde Herren til mig: Seg vil være fille og fee til i min Bolig fom Hede paa en klar Sol ffinsdag, fom en Dugffy i Søftens Hede;
5. thi før DHøften, naar Blomfirin: gen er tilende, og Blomften bliver til en modnende Drue, da affFjerer man Rankerne med Haveknivene, og Novi; ftene tager man bort, hugger man af.
6. De efterlades tilhobe for Bjer: genes Novfugle og for Markens Dyr, og Novfuglene tilbringe Sommeren paa bem, og alle Landets Dyr til: bringe Vinteren paa dem.
7. Paa den Tid fFal der bringes den Herre Jebaoth Gave, et rant og gltndfende Folk, og fra et Folke flag, frogteligt fra det blev til og fidenefter, et Folk, fom bruger Maa: fefnor uden Ophør og træder ned, hvis Jord Stromme rive med fig, —hen til den Herre Febaoths MNavns Sted, til Jions Pjerg.
5.9. 2 Kron. 32,23. BJ. 76,12. Gf. 66, 19.
Herren vil hjemføge WEgypten med indhyr= des Tvedragt og Krig, give det i en haard Herres Haand, ved Mangel paa Vand føre aarfage ftor Glendighed, hvorved de mgyptiffe Vifes Vitsdom vil blive tilfamme, 1:15; Agypterne Fulle heri erkjende Herrens, Iz vaels Guds, Haand, omvende fig til ham, fom da vil læge dem. Ogfaa Asfyrerne fulle tjene Herren i fredeligt Samfund med W-gyvterne og Israel, og alle tre fulle velfigs nes af Herren og erklæres at høre ham til, 16-25.
if Uvfagn over Wenpten. See, Herren farer paa en let Sky og fom: mer til Ægypten, og Ægyptens Af: guder bæve for hans Anfigt, og AG; gypteng Hjerte fmelter i dets Fndre.
Jer. 46,2fg. 25. G3.29,2fg. 30,4. 2Mof. 12,12. Jer.49, 12.
2. Dg jeg vil væbne Ægppter imod Ægypter, og de Mulle fivide, hver mod fin Broder og hver mod fin Næfte, Stad mod Stad, Mige mod Mige.
3. Og Ægyptens Aand i dets Fn dre fral udtommes, og dets Naad vil jeg opfluge; og de fFulle adfporge Afguderne og Sroldfarlene og Død; ningemanerne og Sandfigerne.
Job 5, 12. 13. GF. 8,10. 19. 2 Kong. 1, 2 fg.
63. 21, 21.
4, Og jeg vil overantvorde WEgyp: ten © en haard Herres Haand, og en fireng Konge fFal herffe over dem, figer Herren, den Herre Jebaoth.
5. Og Bandet foinder bort af Havet +, og Floden bliver tor, ud: torres ganfte.
"den overfvømmende Milffod.
6. Og Floderne finfe, Ægyptens Strømme formindfkes og blive tørre; Kør og Siv henvisne.
7. Engene ved Strømmen, ved Strømmens Bred, og alt Agerfand ved Strømmen borttørres, bortveires og ere iffe mere.
8. Dg Fifferne fuffe, og alle de, fom fafte Krog i Strømmen, forge, og de, fom udbrede Garn over Vans det, forfmægte.
9, Dg tilffamme vorde de, fom forarbeide heglet Lin, og de, fom væve hvidt Toi.
2% Enufte; alle de, fom arbeide for Løn, røvede i Sjælen.
Kun Daarer ere Joans Fyr; fr de Bifefte blandt Pharavs Naad; givere, — deres Raad er blevet dumt; hvorledes funne Å fige til Pharao : Seg er en Søn Å Vife, en Søn af Fortis Konger?
12. Hvor ere de da, dine Wife? at de dog kunde give dig Unbdervets ning, at de funde forftaag, hvad den Herre Jebaoth har befluttet over VE; gypten.
13. Til Daarer ere Foans Fyrffer blevne, MNophs Fyrfter ere bedragne, og Stammernes Dverhoveder føre Egypten vild.
14. Herren har blandet i dets Fn: dre en SvimmelsAand, og den fører Egypten vild i al dets Gjerning, fom en Druffen forvildet famler om I fit Spy.
¢.29,10 fg. 15. Dg for Ægypten fuldbringes ingen Gjerning, fom Hoved eller Hale, Palmegreen eler Si fager gjort.
18. Paa den Dag fulle der være fem Stæder i Ægyptens Land, fom tale Canwans Tungemaal og værge den Herre Febaoth Troffab; Yr;
Hr Stad.
19. 20. Gap. og Stridémand og gr dem.
Dom. 2, 16. 18;
21. Dg Herren (Fal 'give fig til fjende for Ægypten, og WEgypterne ffulle fjende Herren paa den Dag; og de fFulle tjene (ham) med Slagt: offer og Madoffer og love Herren Løfter og betale dem.
Bf. 68,32. Fa ser: 2 22 fg.
Bf. 4, 6; 50,23;
23. Paa den Dag fFal der være en banet Vei fra Ægypten til Asfy: rien, og Asfyrerne fulle fomme til Egypten, og RÆgypterne til Asfyrien, og Egypterne (Fulle tjene (Herren) tilligemed Asfyrerne.
25. fordi den Herre Jebaoth har velfignet dem alle, figende: Belfignet være mit Folk, Ægypten, og mine Hænders Gjerning, Asfyrien, og min Arp, Fsrael.
Herren befaler Propheten ved en forbilledlig Handling at varsle om, at Asfyriens Konge fal overvinde Wgypten og WÆthiopten og bortføre Fanger fra disfe Lande, 1-4, til Skræk for Israel, fom byggede fit Haab om Kvelfe ea Asfyrerne paa hine to mægtige Folk, 5. 6.
1. 3 det Aar, da Tharehan fom til Asdod, der Sargon, Asfyriens Konge, fendte ham (did)
2. paa den Tid talede Herren ved Efaiag, Amoys Søn, figende: Ga, og løg Sækken af dine Lender og drag din Sko af din Fod! og han gjorde faa og gif nøgen + og bar: fodet.
+1 Sam. 19, 24.
3. Da fagde Herren: Ligefom min Tjener Efaiag har gaaet nøgen og barfodet, i tre Aar et Tegn og et Barfel over Ægypten og over WE thiopien, 63.12, 6. 115 24, 24. 27.
4. faaledes fFal Asfyriens Konge bortføre VEgyptens Fangne og thio: pieng Landflygtige, Unge og Gamle, nøgne og Barfodede og med nøgen Bag, en Blufel for Ægypten.
5, Dg de ffulle forfkrækfes og have Stam af Wthiopien, fom de faae hen til, og af Ægypten, fom de vofte fig af.
+ Jøderne. c.80,2fg.; 36,6.
7. Og den, fom boer paa denne Koftx, Fal fige paa den Dag: See, faaledes (er det gaaet) den, vi fane hen til, "til hvem oi flyede om Hjælp, for at udfrieg fra Asfyriens Konge, og hvorledes Fulke vi da undfomme?
+ Israels Land.
1. Ubfagn over DHav:Ørkenen % Gom Stormvinde i Senden fare frem, fommer det fra Ørkenen, fra et fryg: teligt Land.
"Babel, fom ffal blive til en flor øde Sumy.
2. Et haardt Syn er mig fund:
ren ødelægger: Drag op, Elam *!
træng paa, Meder! paa hvert Suk over det gjør jeg en Ende. * Berferne. c. 22,6.
3. Derfor ere mine Lærder fulde af Smerte, Veer have grebet mig, fom den Fødendes Veer; jeg vrider mig >, faa jeg iffe fan høre, jeg er faa forfærdet, at jeg iffe fan fee.
e. 13,8. Ser.22,23. Mid. 4,10, Å * af Smerte.
4. Mit Sind er forvirret, Mædfel har forfærdet mig;
Stræf for mig. + Fienden.
5. Man dækker Bordet, Vagten paager, man fpifer, man drikker: —Op, F Fyrfter! falder Skjold;
2 Sam. 1, 21. ;
6. thi faa fagde Herren til mig: Ga, fil Bægteren ud; hvad han feer, fFal han melde.
8. Da raabte han fom en Løve: Paa Vagt, Herre, ftaaer jeg beftan: dig om Dagen, og paa min Poft er jeg flillet hver en Mat;
9. og fee der! der fomme Mænd tilheft, Par af Myttere. — Og han brød ud og fagde: Falden, falden er Babel, og alle dets Guders Billeder har han + Énuft til Jorden.
+ Fienden. Ser.51,8. Aab. 14,8; 18,2. 10.
10. Du, min Tærffede, mit Ter fEeforn*! hvad jeg har hørt af den Herre Jebaoth, Fsraels Gud, har jeg fundgjort Eder.
+ Judas Folk, fom i fin Tid fulde mishande les i Babel.
11. Udfagn over Duma *. Til mig raaber man fra Seir: Vægter! hvor langt paa Natten? Vægter! hvor langt paa Mat?
"bd. e. Edom. Jer. 49, 7 fg.
12. Vægteven figer: Der fommer Morgen, men ogfaa Nat; ville I fpørge +, faa fporger, — Fommer igjen!
13. Udfagn imod Arabien. 4 Sko: ven i Arabien fFulle F overnatte, Å Dedaniters Neifefølger!
3.27, 15. 20.
14. Ud til den Tørftige bringe de Band; de, fom boe i Themas Land, fomme ben Flygtende imøde med Brød for ham;
1. Wsfagn over Skye: Dalen *, Hvad fattes dig dog, at Alle i dig ere ffegne op paa Tagene?
#9. e. Jevufalem, hvor Propheterne fFrrede Syner fra Herren.
2. du larmfulde, du brufende Stad, du jublende By! dine Fhjelflagne ere iffe ihjelflagne med Sværd og iffe døde i Krig.
3. Alle dine vrfter ere Bortflygtede tilhobe, uden Bue ere de fangne;
4. Derfor figer jeg: Seer bort fra mig, bitterligen maa jeg græde, træn: ger et ind paa mig for at trøfte mig oper mit Folks Datterd Ødelæggelfe;
1Mof. 37,35. Jer. 14,17. Begr.1, 16.
5. thi en Forvirrings og MNedtræ: delfed og Befkyrtelfes Dag holder Herren, den Herre Jebaoth, i Skue: Dalen +; Mure nedbrydes, og Sfrig (lyder) mod Berget.
6. Dg Elam + bærer Kogger, med Mænd paa Bogne og Ryttere, og Kir & har blottet Skjold.
+e 21,2. **28ong.16,9.
7. Dg det feer, at dine Herligfte Dale fyldes med Vogne, og Rytterne ftille fig op imod Porten.
"Herren. "1 Kong. 7, 2 fg.
nedre Dams Bande. 2Kvøn. 32, 3 fg. 30.
+ Het, fom tilftiffes Jerufalem. 2 Kong. 19, 25. Ef. 37, 26.
12. Og Herren, den Herre Jebaoth, vaaber den Dag paa Graad og paa Beeflage og paa at aftage Hoved og omgjorde fig med Sef.
Mich. 1, 16.
13. Men fee, der er Fryd og Glæde: man flagter Oper, man flag; fer Faar, man æder Kjød og drikker Biin: — Lader og æde og drikke; thi imorgen fFulle vi døe".
0. 56, 12. Bitsd. 2, 6 fg. 1 Gov. 15, 32.
15. Saa figer Herren, den Herre Jebaoth: Gaa, gaf ind til denne Huushovmefter, til Sebna, fom er over Hufet, (og figs)
2 Kong. 18, 18.
16. Hvad har du her, og hvem har du her, at du her har udhugget dig en Grav? du, fom udhugger dig en Grav i Døiden, udhuler dig en Bolig i Klippen.
19. Og jeg vil ftøde dig ned fra din Poft, og fra din Plads al han" fafte dig ned.
> Gedias.
20. Dg det (al fee paa den Dag, ba oil jeg falde min Tjener Eljakim, Dilfias'sé Son.
086,5. 2 Kong. 18,18.
4 Mof. 20, 28.
22. Øg jeg vil lægge Davids Hu, fed Møgle paa hans Skulder, og han fFal oplade, og Sngen luffe, og lukke, og Fungen oplade.
Job 12,14. Aab. 3,7. Mattk. 16, 19. Aab.1,18.
23. Dg jeg vil fæfte ham fom en Nagle paa et fikkert Sted, og han fFal være et WÆresfæde for fin Faders Huus.
Gar. 9, 8.
24. Dg de fulle hænge paa ham al hans Faders Hufed Herlighed: de (ædle) Spirer og de vilde Skud, alle Smaafarrene, baade Bækfenerne og alle Krukkerne%.
Propheten forkynder, at den rige og meg: tige Handelsftad Tyrus ffal ødelægges, ifær for dens Overdaadigheds Skyld, 1:14; men at den efter halvfjerdfindstyve Aars Forløb igjen ffal fomme til fin forrige Belftand, hvilfen den da ffal anvende i Herrens Tienes fte, 15:18.
1. Usfagn over Tyrus.  Hyler, F Tharfi:Skibe! thi det er ødelagt, faa at der ei er Huus, ei Hjemfomft mere; fra Chittims Land bliver det dem aabenbaret.
Ser. 47,4. Gf.26, 2fg. 27,2fg.28,2 fg.
Sad. 9,2 fg. 4Mof. 24, 24. 2, Forfiummer, J, der boe paa Kyften, fom Sidons Kjøbmænd, der fare over Havet, fyldte.
olfeflag. SUR * 5. e. Nilens.
4. Skam dig, Fidon! thi (nu) figer Havet, Havets Fæftning, faaledes: Feg har iffe havt Fodfelsveer, heller ikke født, heller iffe opfødt Ynglinger, op: foftret Fomfryer.
5. Saafnart Tidende (Fommer) til Egypten, Mulle de Fjælve ved Tis denden om Tyrus.
6. Saver over til Tharfig, Byler, 3, fom boe paa Kyften!
7. Er dette Eder jublende (Stad), hvis Fødder fra ældgammel Tid bar den hen til af boe fom Fremmed i det Fjerne?
8. Hoo har befluttet dette over Tyrus, hende, fom deelte Kroner ud, hvis Kjoøbmænd vare Fyrfter, hvis Kræmmere vare Fordens rede?
Aab. 18, 23.
9, Den Herre Febaoth har beflut tet det, for at vanhellige al fiolt Pragt, for at vanære alle Fordéng rede.
10. Far ud over dit Land, fom Strømmen", du Tharfi$s Datter! der er intet Baand ydermere.
*5. e Nilen.
11. Sin Haand udrafte han over Havet, han bragte Kongeriger til at fFjælve; Herren bød om Cana'
Sob 12, 23. 24.
13. See, Chaldæernes Land, —dette Folk, fom (tilforn) et var til, —Asfur har beredt det" for Ørkenboes -re**: — de reife fine Taarne, blotte Detg*** Paladferg Grund, gjøre det til en Gruushob.
"Landet. **Ghaldæerne. ***Tyrus's.
14. Holer, I LharfissSkibe!
Tyrus efter Sangen om Sfjøgen: Jer.
16. Tag Citharen, gat om i Sta den, du glemte Skjøge! fpil det bed; fie, du fan, fyng Vife paa Wife, at du fan vorde ihufommet.
Bf. 45, 13; 87,4. Ap. G. 1, 3.4.
For fin Troløsheds Skyld ffal Israel hjemføges med fvar Øbelæggelfe; dog ffal en Reft frelfes og love Herren, hvorfor al Verden opz førdres til at prife hans Navn, 1-15; thi den overalt raadende Uretfærdighed fal Haardelig ftraffes, alle Magter, fom modftaae Herren, ffulle undertvinges, og Guds Rige oprettes paa Jorden, 16-23.
1. ee, Herren tømmer Landet og udtømmer det, dg han forvender dets Sfiffelfe og adfyveder dets Fndbyg: gere.
2. Da gaaer det, fom Folket faa Præften, fom Tjeneren faa hans Her: ve, fom Tjeneftepigen faa hendes Frue, fom SKjøberen faa Sælgeren, fom Ud: laaneren faa Laantageren, fom agre: ven faa den, or panne tages Aager.
3. Sommes [Fal Landet og plyn: bred ud; thi Herren har talet dette Oro.
4, Landet førger, henvisner, Sor den forfmægter, fortorres; de Høie blandt se 5 forfinet.
5. Dg Landet er befmittet under fine Sndbyggere; thi de have over;
den evige Page.
7. Moften Sat "Biinfiotten fors fmægter; alle Hjerteglade fukke.
8. Glæden ved Paufernes Lyd er ophørt, de Fublendes karm er forbi; er ved Citharens Klang er op: hørt.
Ser. 7, 34.
9, De drikke ei Viin til Sang; BefE ev den frerfe Drik for dem, fom drikke den.
10. Medbrudt er den øde Stad; Iuffet er hvert Huus, faa man et fan gaae ind.
11, Der er Skrig for Vinen paa Gaderne; founden er af Glæde, bort; ført er Landets Fryd.
12, Levnet i Staden er Øbdelæg:
14, De", de ffulle opløfte fin Roft, vaabe med ryd; over Herrens Stor: hed juble de høtere end Havet.
* be Ctloversblevne.
15. Derfor ærer Herren, (5, fom Boe) i Lyfetg Egne", Herrens, Fåras elg Guds, Navn, (FJ, fom boe) paa Havets Øer **
16. Fra Fordens yderfte Kant høre vi Lovfange: sre være den Metfær: dige! men jeg figer: Seg forgaaer, jeg forgaaer, vee mig! Svigagtige fvige, ja med Svigagtigeg Svig foige de.
Ser. 48,44. Am. 5,19. 1 Mof. 7, 11.
19. Brudt, fønderbrudt bliver For: den, fplittet, fonderfplittet bliver For: den, ryftet, gjennemryftet bliver For: den.
22. Dg de fulle famled tilfammen og fengfles i Hulen og lukkes inde i Lukket, og efter mange Dage fFulle de hjemføges.
23. Dg Maanen fFal blues, og Solen framme fig; thi den Herre Jebaoth regjerer paa iong Bjerg og t Serufalem, og for hans EIdfes Anfigt er der Herlighed.
Guds Folk prifer fin Gud, fordi han til dets Frelfe har ødelagt bets mægtige og grumme Fiender, 1:5. + Propheten vidner om, at Gud i Mesfias's Rige vil meddele alle Folk de herligfte Goder, 6-9, men underkue og med Skjændfel bedække fit Riges ftolte Flen: der, 10-12.
1. Herre, min Gud er du, jeg vil ophete dig, prife dit Navn, thi du har gjort et Undervært;
Bf. 31,15; 63, 2. Ef.
2. Shi du har gjort den" fra en Stad til en Steenhob, den fafte Stad til en Gruugdynge, Fremmedes Pas fadfer, faa de ei mere ere nogen Stad;
3. Derfor fFal et haavdt Folk ære dig, tyranniffe Hedningers Stad fing: te dig;
4, thi du var et Bern for den Ringe, et Værn for den Arme i hans Erængfel, et Ly for Bandfeyl, en Skygge for Hede; thi Voldsmænds Fn: fen ev fom BandfFyl mod en Beg.
Ser. 16, 19. Gf.4, 6. Sir. 34, 17.
5. Som Hede i tørt Land nedtryk fer du Fremmedes Bulder; (fom) Heden (dæmpes) ved Skyggen af en Sty, (faa) dæmper han VBoldémænds Gang. ;
+D. e. gjør en Ende paa deres Jubel.
MPf.22, 27 fg. Matth. 22,2. Luc. 14,16.
7. Og han ffal tilintetgjøre paa dette Bjerg det Slør, fom omflører alle Folkene, og det Deffe, fom er dæffet over alle Hedningefolfene.
0.29, 10; 60,2. 2Gor.3,15.16.
hele Forden; thi Herren har talet. 1Gvv.15,26.54. 2 Tim. 1,10. ab. 7, 17; 21,4.
f. 126, 5.
Bf. 48, 15; 42,6.12.
* neml. Moabs. 0. 26,5.
26. Capitel Naar Herren faaledes frelfer fit Folk, fal dette prife ham derfor, 1. 2. Haft Tillid til Herren faffer Frelfe og Fred; derfor fal man forlade fig paa ham, fom nedtrykker de Hovmodige og al deres flolte Magt, men | jevner Veien for den Retferdige, fom lader fine Domme treffe Jorden for at lære dens Beboere Metfærdighed, fom vil lade fin Nidz fjerhed for fit Folk blive aabenbar, men lade Slo fortære fine Fiender, 3-12. Tilforn har Herren tilintetgjort fit Folks Fiender, og han vil atter gjøre det; thi hans Folk, ydmyget ved Trængiler, vender fig i oprigtig Bøn til ham fom fin enefte Hjælper, der alene fan jengive fit i Døden fumkne Folk Livet, hvil et han ogfaa vil gjøre, 13-19. Derfor ffal Herrens Folk i ftille Forventning bie paa hans Time, 20. 21.
1. Baa den Dag fal denne Sang fynges i Judas Land: En frlærk Stad have vi, Frelfe fætter han til Mure og Formuur.
Pf.46,6; 87,1. Math. 16,18. Ef.60,18.
2. Øplader Vortene, at der maa indbgaae et retfærdigt Folk, fom bes varer Troffab.
3. Den Tanke er grundfæftet: Du bevarer Fred, Fred, — naar man for: lader fig paa dig.
4, Sorlader Eder paa Herren ftedfe og altid; thi i den Herre Herre (have vt) en evig Klippe;
Pf. 118, 8. 9.
5. thi han nedbsier dem, fom boe i det Høle, den Éneifende Stad; han fFal nedtrpffe den, nedtrykke den ind: til Jorden, flaae den lige ned i Sto: vet.
€. 25, 12.
Elendiges Søer, Minges Fodtrin. e. 28,3.
7. En jævn Bane er den Metfær, So Sti, jævn gjør du Metfærdiges Bel.
8. Sa, paa bine Dommes Sti, Herve! forvente vi dig; til dit Navn og til din Shufommelfe (fraaer) vor Sjæls Begjer.
9. Med min Sjæl begjærer jeg dig om Natten, og med min Aand i mit Snore føger jeg dig; thi faafnart dine Domme fomme til Jorden, lære Fors derigeg Beboere Metfærdighed.
10. Benaades en Ugudelig, fom iffe hav fært Metfærdighed, faa vil han i Metviishedg Land gjøre Uret, og han feer ikke Herrens Hvihed.
13. Herre, vor Gud! andre Herrer end du have herffet over og, alene ved dig prife vi dit Navn.
14. Døde fulle ikke vorde levende, Dødninger iffe ffaae op";
"nemlig til dette Liv. 5Mof. 32,26. Job18,17. Pf.9,7; 88,11 fg. Ordfpr. 10,7.
Pf.18,7; 77,8. Hof. 5, 15.
17. Sigefom en Frugtfommelig, der er ner ped at føde, der orider fig og fEriger i fine Weer, faaledes vare oi for din Skyld, Herre!
©.13,8.
18. Bi vare frugtfommelige og vrede og; da vi fødte, (var det) Bind;
19, Dine Døde frulle vorde levende, mine Lig, — de fFulle opftaae; vaag:s ner op og jubler, F Støvers Bes boere! thi Dug over grønne Urter er din Dug, og Jorden føder Dod: ninger af fig".
* giver dem tilbage fil Livet. 63. 37,9. 5.
20. Gaa, mit Folk! gaa ind i dine Kamre og (uf dine Døre efter dig; fEjul dig et lidet Dieblit, indtil Breden gager over;
sBf. 57, 2.
S den fommende bedre Tid fulle Herrens Riges Flender hjemføges, medens hans Rige under hans fjærlige Baretægt fFal blomfire og bære Frugter, 1-6.
" inden tugtet fit Folk, men med Maade, i den Henfigt at bringe det til Omvendelfe; naar det derfor omvender fig og Hil Bevtis paa fin Omyendelfe æflægger alt Afguderi, vil han atter tage det til Maade; dets Uforftandighed er Skyld I dets Straf, 7-11. I hlin glædelige Fremtid fal Herren famle fit vidt adfpredte Folk, fom da al tilbede ham paa det hellige Bjerg I Jerufalem, 12. 13.
0. 24,21. Aab. 12,9; 19,20. "Job 26,13.
2. Paa den Dag (hedder det: Synger om) VBiingaarden, fynger om den:
¢.5, 1 fg.
4. Brede har jeg ikfe; havde jeg dog Torne og Tidfler (imod mig) I Krig! — jeg fEulde gaae (98 paa dem, antænde dem tilhobe;
et 10,17.
5. hvis man iffe Bern, flutter Fred flutter Fred med mig.
6. § de fommende (Dage) fFal Fakob føyde Nødder, Fsrael blomfire og faae Stud, og de fulle fylde For: derige med Frugt.
¢. 87, 81.
7. Glog han* ham** faa, fom han flog den***, der flog ham? eller dræbtes han, fom hiins Dræbte dræbtes?
* Herren. "Israel. "Ft Israels Fiende.
8. Med Maade gif du irette med hende", der du forffødte hende; — han**
paa Øffenvindeng Dag. Ser. 10,24; 46, 28. *Jsrqels Menighed. ** Herren.
9. Derfor bliver Fakobs Misgjerning Derved udfonet, og dette er hele Frugten af, at han Bortffaffer hans Synd, at han gjør alle Alterftene fom Énufte Kalfftene, (og) Aftartebilleder og Sol: ftøtter iffe (mere) reife fig;
c.2,20; 17,7. 8;80,22; 31,7. 3 Mof. 26,30.
10. thi den fafte Stad er eenfom, en Mark, folfetom og forfadt fom Drs fenen; der græsfer Kalven, og der hviler den og fortærer dens Ovifte.
=>. e. Euphvats.
€ 11, 11 fg.
Propheten forkynder Israels Mige, det Hovmodige og overdaadige Ephraim, Undergang, medens Herren for Reften af fit Folk vil være dets Prod og Styrke, 1-6. Men ogfaa i Juda er der Ugudelighed, ifær hos Folkets Førere, fom fyotte Herrens Ord, 7-10. Derz for truer Propheten med en fvar Stråffedom fra Herren, i hvilfen fun de, fom i Troen holde faft ved Hjørneftenen, Mesfias, ikke fulle blive tilffammes men de Ugudelige fulle rammes af Hiemfegelfens Slag; ved fortfat Spot vilde Straffedommen blive endun haavdere, 11-22; de Troende maae dog iffe eng: ftes over den forkyndte Straffedom; tht Gud flvaffer iffe beftandig; men naar Straffen har gjort fin Virkning, lader han følge Maade, et heller ftvaffer han Alle lige haavdt, 28-29.
1. Be Ephraims Drufnes ffolte Krone og den falmende Blomft, hans deilige Pryd, fom er paa Hovedet af deres fede Dal, der ere flagne af Biin.
2. See, Herren har en Stærk og Bældig", lig en Hagelbyge, en odeleg: gende Storm; fom en Flom af meg: tige, overftrømmende Bande flager ban (den) til Jorden med Magt.
2 Kong. 18, 10.
Folk, &.10,21;11,16. 3eph. 2,9.
6. og en Doms and for den, fom fidder til Doms, og Styrke for dem, fom drive Krigen tilbage til Porten. *, ;
* til Flendernes egen Port.
7. Men ogfaa disfe* rave af Viin og tumle af fierf Dri, VPræft og Prophet rave af ferE Drik, ere over; vældede af Viin, tumle af tært Drik; de rave i Synet, vakle i Dommen;
xJudas Indbyggere.
8. thi alle Borde ere fulde af vem: meligt Spy, der ev ikke en Plet, (fom er reen).
9. * Hvem vil han lære KundfFab, og hvem vil han undevdife i det Hørte? mon Folk, afvante fra Melken, bort, tagne fra Bryfter ?
+ 5 bette og det følgende Vers indføres de denfrne Fornemme talende.
10, thi Bud paa Bud*
+ Regel, Lidt her, Lidt der. "nemlig: fommer han med.
Ser. 6, 16. Matth. 11,28. 29; 23, 87.
13. Saa fFal da Herrens Ord vorde dem Bud paa Bud, Bud paa Bud, Regel paa Regel, Megel paa Regel, Lidt her, Lidt der, paa det de ffulle gaae hen og falde baglænds og forflaae fig og brie og fanges.
€. 0, 10.
14. Derfor hører Herrens Ord, F Syottere,  HerfFere over dette Folk, fom er i Sernfalem!
15. thi IF fige: Vi have fluttet en Pagt med Døden, og med Dødsriget have di fluttet Overeenskfomft; en over; foommende Svøbe, naar den farer frem, fFal iffe fomme til og; thi oi have fat Løgn til vor Tilflugt, og i Bedrag have vi fjult os. ;
Biisd. 1, 16.
16. Derfor, faa figer den Herre Herre: See, jeg har grundlagt i Sion en Steen, en prøvet Steen, en foftelig, faftgrundet Hjørnefteen; hvo, -fom troer, hafter ikke".
+ er fri for Angeft og Forfærdelfe.
Pf. 118, 22. Matth. 21,42. Rom. 9,88.
1Petr.2,6. Pf.25, 3.
20. thi Leiet er for fort til deri at firæffe fig ud, og Dækket for fmalt til deri at fbøbe fig ind;
22. Og nu, fpotter ei, at ikke E& ders Baand (Fulle blive haardere; thi Zilintetgjørelfe og faft befluttet (Straf: fedom) har jeg hørt fra Herren, den Herre Jebaoth, over hele Jorden.
c. 10, 23. Rom. 9, 28.
23, Bender Øret til og hører min Noft; giver Agt og hører min Tale.
24. Mon Plopmanden den ganfke Dag pløter for at fane, aabrer og harder fin Ford?
25. Mon han ikke, naar han har jævnet dens Overflade, udfpreder Dild og udfirøer Karve og fætter Hvede i Rad og Byg paa afmærket Sted og Spyelte i Kanten deraf?
26. Saa undervifer (Gud) ham om den rette Maade, hans Gud lærer ham;
27. thi ikke med TærfFelæde bliver Dild tærfket, et heller Vognhjul vul: let over Karve; men med Stav ban: fed Dild ud og Karve med Kjep.
28. Brødforn bliver Enuft*; thi itfe uafladelig tærffer han det, og naar han driver fine Vognhjul og fine Hefte (derover), Enufer han det ikke.
29. Ogfaa dette udgaaer fra den Herre Febaoth; han er underfuld i Raad, flor i Viigdom.
BPropheten ildrer det af talvige Fiender beleirede Jerufalems fvare Trængjel og for: fynder dets herlige Frelfe, 1-8; han klager over den herffende Forvildelfe og Blindhed, formebelft hvilken de ikke fandfede og fulgte Herrens Ord, men fun med Læberne holdt fig nær til ham og meente at funne raade og hjælpe fig felv, hvorfor Herren maatte handle underligt med dette felvkloge Folk, 9-16. Endelig forkynder han en herlig Fremtid i Guds Rige, da dettes Børn fulde velfignes med Lys og Fred, og befriede fra Tyranner og Befpottere, i fand Gudsfrygt hellige Herrens Navn, 17:24.
1. Bee Ariel", Ariel! du Stad, hvor David flog Leir; lægger Aar til Aar, fader Fefterne gaae rundt;
"Guds Løve (G;. 43, 15.16); faa faldes her Sevufalem.
3. og jeg bil feire mig rundt om: fring dig, og jeg vil indflutte dig med en Bold og opreife Boldærfer imod dig.
3 Luc. 19, 43.
6. Fra den Herre Jebaoth fFal der: fomme en SDHjemføgelfe med Torden og med Fordfkjæld og fierf Lyd, Hoirvelvind og Storm og fortærende Sidslue.
c. 80, 30.
7. Og fom en Drøm, et natligt Syn Fal alle Hedningefolfs Mængde, fom firide mod Ariel, vorde, ja Alle, fom firide mod der og dets Befæftk ning, og fom trænge det.
8. Dg det Fal gaae, fom naar den Hungrige drømmer og mfynes, han fpifer, men naar han vaagner, da er han tom, og fom naar den Tørftige drømmer og fynes, han drikker, men naar han vaagner, fee, da er han mat, og hang Sjæl higer"; faaledes fFal det gaae alle Hedningefolfs Meng: de, fom fivide mod Zions Bjerg.
9. Stirrer paa hverandre og vor: der forvirrede, forblindes og Horder blinde! — de ere drukne, men ikke af Viin; de rave, men iffe af færk Drik;
10. thi Herren Har udøft over Eder en dyb Søvns Aand og tilluffet Ez ders. Dine; Propheterne og mEders Hoveder, Seerne, har han tildækket.
11. Og faaledes er Synet af Alt: fammen blevet Eder ligefom Ordene i en forfeglet Bog, fom man giver til En, der forftaaer Skrift, figende: Kjære, læg dette! men han figer: Seg fan itfe; thi den er forfeglet;
12, eller Bogen levered En, fom iffe forftager Skrift, med de Ord: Kjære, læs dette! men han figer: Seg forftaner itfe Skrift.
15. Bee dem, fom dybt ville frjule for Herren (fit) Anflag, og hvis Gjer; ninger ere i Mørke, og fom fige: Hoo feer og, og hvo Fjender og? 50624, 15fg. Pf.10,11.13; 94, 7; 139,175. E3.8,12. Viisd. 17,3. Sir. 16, 19fg.23,27 fg.
16. Hvilken Forvendthed! — Mon Pottemageren er at agte fom hans Leer, at Gjerningen funde fige om ham, fom gjorde den: Han hav ikke gjort mig, og det, fom er dannet, fige om ham, fom dannede det: Han forffager det ikke?
17. Er det ikke endnu en fort og ftaffet Tid, faa forvandles Libanon til frugtbar Mark, og den frugtbare Mark agtes fom Skov?
€ 92,15.
18. Dg paa den Dag fylke de Døve høre Bogens Ord, og du fra Mulm og Mørke ffulle Blindes Dine fee.
20. thi det ev forbi med Wolds:
v. 5. 21.
og fom ved Løgn bøie (Metten for) den Merfærdige. Am. 5, 10.
23. thi naar han feer fine Børn, mine Hænders Gjerning, i fin Midte, faa fEulle de hellige mit Navn, og de fEulle hellige Fakobs Hellige, og for Israels Gud Su pe frygte.
t. 8,13.
BPropheten raaber Vee over dem, fom uden at raadføre fig med Herren føge Hjælp hos Wghpten, 1-5. Denne Stolen paa Ægypten og Bortvendelfe fra Herren fører til Fordærvelfe, 6-17; dog gjennem Trængiler vil Herren føre til Omvendelfe og derefter I mange Maader velfigne de Bodferdige, 18:26. Her rens Haand ffal til Fryd og Glæde for hans Folk føre vældige, ødelæggende Slag mod Asfyrerne, 27-83.
e.1,2.5.
2. fom gane for at drage ned kil Egypten, uden at de have adfpurgt min Mund, for af værne fig med Pharaod Bern og for at føge Til:
€.20,5; 86, 6.
4. Tht hans" Fyrfter ere i Joan, og hans Sendebud naae til Hanes, + Jøraels.
e 19, 11. 13. Pf. 78, 12.
5. Alle blive tilffamme ved et Folk, fom iffe gavner dem, ikke er til Hjælp og ikke til Gavn, men baade til Skam og til Skjændfel.
6, Udfagn over Dyrene i Sonden. Gjennem Nøds og Trængfels Land, hvorfra Løve og Løvinde ere, Otter:
€ Ad.
7. thi ingenlunde og ingenfinde vil Ægypten hjælpe; derfor falder jeg det: Storpraler, hi fidder fille.
€. 96, 6.
8. Gaa nu ind, frid det paa en Tavle i dered Paafyn og tegn det ind i en Bog, at det fan være for de fommende Dage, for beftandig, indtil evig Tid;
10. fom fige til Seerne: I fEulle iffe fee, og til Sfuerne: F fFulle ikke fÉue for og, hvad ret er; taler Smigre: vier til 08, (Fuer Bedragerfke Ting;
11. viger af fra Veien, bøier af fra Stien; faffer bort fra vort An: figt Fåraelg Hellige.
12. Derfor, faa figer Fsraelg Hel: lige:
Bf. 62,11. Ef. 47, 10.
13. derfor fFal denne Misgjerning vorde Eder fom en faldefærdig Mevne, der bugner ud paa en høi Muur, hvis Søndevbyydelfe fommer med Cet, i et Øieblif.
14. Og den fønderbrydes, fom man fønderbryder et Vottemagerkar, hvil fet man fønderflaaer uden Staanfel, faa der ikke blandt dets Stykker fin: des et Skaar til deri at hente Fd fra Arnen og til at øfe Band med af Brønden;
Ser. 19, 10. 11.
Bf. 87, 7. Jer. 6, 16. Matth. 23, 37.
16. Men Å fagde: Nei, thi paa Hefte ville vi flyve; derfor lukke I fle; — og paa Mapfodede ville vi ride;
derfor fulle Eders Forfølgere vorde rappe. t.81,1.8.
18. Dg derfor bier Herren for at være Eder naadig, og derfor reifer han fig for at forbarme fig over Eder ; thi Herren er Dommens Gud, falige ere Alle, fom bie paa ham;
2 Petr. 3,9. 15. Pj.2,12; 84,9; 40,5.
+1 Kong. 22, 27.
Dvd bag dig, faa lydende:
Beien, vandrer paa den! — naar F gaae til Høire, og naar F gage til Benfive.
5 Mof.5, 32; 28,14. Jof.1,7. Ovdfyr.4, 27.
1Mof. 35, 2. Jof. 24, 23. 1 Sam. 7, 3.
SMR. 26,4. 5Mof. 11,14; 28,12. Jer. 5, 24. Joel 2, 23.
24. Dg Drerne og Afenfolerne, fom arbeide Forden, fEulle æde faltet Blans dingsfoder, fom fafted med Skuffe og med Kåftefkovl.
25. Og paa hvert høit Bjerg og paa hver ophoiet Hoi fFal der være Beffe, Bandfiromme, paa den frore Slagtnings Dag, naar Taarne falde. e. 41,18; 34,273. ©3.39,4.
Slab. 19, 17. 18.
27, See, Herrens Navn fommer fra det Fjerne, brændende er hans Brede, og fvar er den opfiigende Røg; hans kæber foulme af Fortør:
2 of. 24,17. band 9,3. 26am.22,9. r. 12,29.
28. og hans. ron er fom en overffyllende Aa, der naaer indtil Halfen, for at fælde Hedningefolfene i Fordærvelfeng Sold og Fafte et fors dildende Bidfel paa Folkenes Fjæver.
29. Synge ffulle F fom i den Nat, Feften" vorder helliger, og have Hjers tens Glæde, fom den, der vandrer under Fløitefpil for at fomme paa Herrens Bjerg, til Fsraels Klippe.
* Baaftefeften, 2 Mof. 12,42. Pf. 42,5.
30. Dg Herren fFal lade høre fin majeftetiffe Møft, og lade fee fin ned: farende Arm i (fin) Bredes Harme og fortærende Flos Lue, føredende Stu og Bandfeyl og Dacelfen:
Mof. 9, 23. Fof. 10, 11. Gf. 29, 6.
fur forfærdes, be: Toa med Kjeppen.
et" + Asfyrien.
33. thi beredt er tov et Brand: fred, ogfaa for Kongen er det beredt, Dybt og vidt, dets Baal har Fld og Bed i Mængde; Herrens Aande, lig en Svovelftrøm, antænder det.
Aab. 19,20; 20,14.15; 21,8. Ef.11,4.
føgte Hjælp hos Ægypterne iftedetfor Hos Herren, 1:3, Denne Vil, naar de omvende fig til ham, mægtigen beffjærme Ferufalem, 4:7, flaae MAsfyrerne og forjage dem, 8. 9.
c.80,2. Bf, 20,8; 44, 7.
2, Men ogfaa han er vlig og la der Ulykke fomme, og fine Ord ta ger han iffe tilbage; men han reifer fig imod de Ondes Huus og imod deres Hjælp, fom gjøre Uret.
0. 45,7. Am, 3, 6.
4, thi faa fagde Herren til mig: Qigefom Løven og den unge Løve brum: mer over fit Nov, (og)
* fom I IGgypten, 2Mof. 12, 13. 23.
J ere dybt affaldne, Jara Børn!
Ser. 3,12. 63.
7. thi paa den Dag File de fors fafte, Enhver fine Sølvguder og fine Guldguder, fom a Hænder have gjort Eder — til Syn ;
€. 2,20;
9, Dg hans Rippe Teal fare bort af Stræf, og hans Fyrfter fulle forfer: Deg for Banneret, figer Herren, fom har fin Sd i Fion og fin Ovn i Ferufalem. *Asfyriens mægtige Konge, 2 Kong. 19, 36 fø.
Propheten forjætter en Iyffalig Fremtid under en retfærdig Konge, en Forjættelfe, der har fin fuldfomne Opfyldelfe i Mesfias og hans Mige, I. 2. I den Tid fulle Hjerterne være aabne for Guds Ord, og RNigets fande Børn øres med Guds Kundffab og Sandhed i al fin Tanke, Tale og Færd, 3-8. Men forinden maa der fomme fvar Hjemføgelfe og Forftyrrelfe over det ligegyldige og fifre Iudas Land, 9-14; hvorefter den Hellig-Aand ffal udgydes over Herrens Folk og ifølge heraf Retfærdighed og evig Fred herffe i Landet, medens Fienderne og deres Stad fulle ramz mes af Herrens Straffedomme, 15-20.
e. 25,4.
3. Da ffulle Seendes Dine ikke være blinde, og Hørendes Øren fEulle give gt.
€. 6,9 fg. 29, 9 fg. 18.
5. Daaren fFal ikke ydermere kaldes Edel, og den Trædfke fFal ikke fal: deg Hvimodig ;
Ordfpr. 13, 16; 15,2.
7. Dg den Erædke, — hang Baa: ben ere onde;
naar den Avme taler Ret. 1 Kong. 21, 7 fg.
9. F forgløfe Qvinder! fraaer op, hører min Refi; IF trygge Døtre! vender Ørene til min Tale.
10. Dm Aar og Dag, faa fulle F bæve, Å Trygge!
11. Forfærdes, I Sorgløfe! bæver, F Trygge! Fleder Eder af og blotter Eder og omgjorder Eder Lender.
* over at de iffe give Melk.
13. over mit Folks Jord, hvor Torne og Tidfler fkyde op, ja over alle Glædens Hufe, du jublende Stad!
14, thi Paladfet er forladt, Svær; men i Staden er borte; Høi" og Vagt: taarn ere Blepne til Huler for evige Tider, til Fryd for Vildæsler, til Græs: gang for Hjorde;
* Høien Sphel | Siento, 2 Kran. 27, 3.
3] 8 15. indtil Aanden fra det Høie udøfeg over 08, og faa Ørkenen bli; ver til frugtbar Mark, og frugtbar Mark agted fom Skov. c.44,3 fg. ©3.39,29. Foel3,1. Ap. G. 2,1 fg. Gf. 29, 17.
18. Og mit Folk fFal boe i Freds Bolig og i Trygheds.
19. Men det. al baate, naar Sko; ben" ftyrter ned, og dybt fral Star den nedtryffes.
* Flendens vældige Hær, c. 10,18. 33 fg.
Matti, ,28.
20, Salige I, fom faae ved alle Bande, fom fende Orensd og Afelets Fod (didhen)!
33. Capitel. Vropheten forkynder, at Yo fal ge: Looe den. asfyriffe Konge og Hans Her og föjenfe Sion Frelfe, 1-6;
færdes over Guds Domme;
fige funne vente fig Guds Naade;
FE Opfyldelfe i Mesfias's Rige, 14.24.
9.8. c. 87, 86. 88. Jer. 30, 16.
2. Herre, vær og naadig, efter dig ble vi; vær deres Arm hver Morgen, ja vor Frelfe i Mødens Tid!
Dan. 9, 19.
3. For Tordenroften flye Folkene, naar du reifer dig, adfpredes Hednin: gerne.
4. Og Ederg Bytte famleg, fom GSfaveren " famler; fom Græshopper fpringe, fpringer man efter det.
*Soel 1,4.
5. Opheiet er Herren, thi han Boer i det Høle: han fylder Jion med Ret og Metfærdighed.
Bf. 113,5; 138, 6. Gf. 57, 153 1,27.
6. Og Bilsdom og KundfFab Fulle afte dig fifre Tider, en Fylde af Fvelfe; Herrens Frygt, den er hans" Stat.
+ Fsraels. 1 Tim. 4, 8.
7. See, dered Lovehelte, de fErige derude, Fredsbudene græde bittevlt: gen. ;
8. De alfare Veie ere øde, Veifa: vende er der iffe mere; — han" har brudt Pagten, foragter  Stæderne, agter iffe noget Mennefke.
Dom.5, 6. "Sancherib, 2 Kong. 18, 14 fg. 17 fg.
9. Landet førger, vanfmægter; Lis banon faner fFamfuld, hHenvigner; Saron er fom den øde Mark, og Bafan og sa afryfte (foder).
10, Nu vil jeg faa op, figer Her; ven;
oe mig.
Sid Fal det ke Eder.
12. Dg Kolfellag Tale vorde brands te til Kalk, afffaarne Torne, der an; tændes med Jd.
13. Hører, §, fom ere langt borte, hvad jeg har gjort, og fornemmer, I, fom ere nær, min Styrke.
14. Syndere bæve paa Jion, Skjel: ven har betaget Vanhellige: Hvo fan bog ved fortærende YID? hvo: Fan Hoe Hed evige Baal?
5Mof.4,24. Gf.30,27 fg.
15. Den, fom vandrer i Retfer: dighed og taler Metviished, fom for: agter Binding af Undertrykkelfer, fom ryfter fine Dænder, faa han ei behol:
Bf. 15,2 fa. 24,3 fg. Matth.5,6 fg.
16. han fFal boe paa høie Steder, Klippefæftninger ere hans Borg; hans Brød gives (Ham), hans Band fvig: ter et.
£,51, 14; 58, 11, Pf. 28,1.2.
17. Kongen i hans Skjønhed Fulle dine Dine fÉne, de fFulke fee et vidt: firaft Land.
er han, fom mønftrede Taarnene? 1 Gor. 1, 20.
19. Det haarde Folk fFal du iffe (mere)
forftager. 5Mof. 28, 49. Jer. 5, 15.
20. Sfu Sion, vor Forfamlings Stad, dine Dine fFulle fee Ferufalem fom en volig Bolig, fom et Paulun, der iffe vandrer, hvis Pæle ikke op: ryffes evindelig, og af hvis Snorer ingen fonderrives;
Bf. 122,4. Ef. 32,18.
23. Slappe ere dine" Touge, de unbderftøtte itfe fin Maftg Underfrel™*, udfyænde intet Flag; da deles vovet sog t Mængde, (feld)
* Fiendens. **nemlig i at holde Maften faft.
Joel 3, 15. Sag. 1:
Propheten forkynder under forffjellige Billeder Herrens fvare og forfærdelige Straffedom over alle fit Riges Fiender, over Edom t aandelig Forftand, fom for ftedfe ffal lægges aldeles øde, 1:15. Denne Forkyndelfe ffal paa det Nøiagtigfte opfyldes, 16. 17.
1. Tommer hid, Å Hedhingefolk! for at høre, og SF Folfeflag! giver Agt; Forden høre og dens Fylde, Forderige og Alt, hvad derpaa vorer!
2. thi Herrens Fortørnelfe er over alle Dedningefolfene, og hans bræn; dende Brede over al deres Hær; han flaaer dem med Band, giver dem hen til Slagtning.
Ser. 7,33; 9, 22. Aab. 11,8.
5. thi mit Sværd er blevet druk; fent i Himmelen; fee, over Edom fFal det nedfare og over mit Bands Folk til Dom.
6. Et Sværd har Herren, fuldt af Blod, gjødet af Fedt, af Lams og Bukfes Blod, af Væderes Myrefedt;
€. 63,1.
8. thi en Hevnend Dag holder Herren, et Gjengjældelferg Aar for Siong Sag.
c. 63,4. Jer.51,6. Obad. 10 fg.
. 14,11; 19,3.
11. Dg Pelikan og Pindfoiin fulie eie det, og Hornugle og Ravn fFulke boe i det, og han fFal udfiræffe over det Ødelæggelfes Maalefnor og For: fiyrvelfeg Lod.
Seph. 2,14. 2 Kong. 21,13. Am. 7, 8.
8, 21.929. Jer. 50,39.
Fen ond Aand. Bav.4,35. Matth. 12,43. ab. 18, 2.
15. Der gjør Piilflangen fit Nede og lægger Æg og udklækfer Unger og famler (dem) i fin Skygge; ja der famle Gribbe fig, den ene hos den anden.
16. Søger efter i Herrens Bog og læfer: SYffe eet af dem" fattes, det ene favner iffe det andet; thi hang Mund, den har budet, og hans Aand, den har famlet dem.
* nemlig fom nævnes v. 18. 14. Sof. 23, 14 fø.
Propheten forjætter, at Guds Folks Elendighed ved Mesfias's Aabenbavelfe Mal for: vandles til flor Herlighed, 1. 2. Derfor fulle de Forfagte fatte Mod; thi Herren kommer til Hevn over fit Folks Fiender, men til Gvelje for det felv; han Fal afhjælpe al aandelig og legemlig Mød og paa en hellig og fitter Bei føre fine Forløfte til evig Glæde i hans Rige, 3-10.
juble og Blomftre fom Lilien, Sir. 39, 18.
$Høif. 2,1. Ef. 60,13; 65, 10. Fer. 50, 19.
3. Styrker de flappe Hænder, og gjører de vaklende Knæer ftærfe.
Sah. 8,9.13. Ebr.19, 12 fg.
4. Siger til de forfagte Hjerter: Berer frimodige, frygter ikke; fee Evers Gud! Hevn fommer, Guds Gjengjældelfe, felv fommer han og frelfer Eder.
Sof. 14,1. 6f.40,1.9.10. Pf. 94,1 fa. Gf.34,8. Rom. 12,19. Hof. 1,7. Sach. 9,9. 16.
5. Da fEulle de Blindes Dine aab: nes, og de Døves Øren fulle op; lades.
1. 29,18. 19. Matth. 11,5; 15, 30. Luc.4, 18; 7, 22. Mave. 7, 32. 37.
6. Da fEal den Halte fpringe fom Hjorten, og den Gtummes Tunge juble; thi Bande bryde frem i Ørkes nen, og Beffe paa den øde Mark.
34, 35,36. Cap.
¢.62,10fg. 43,19. Joh. 14,6. Aab. 21,27.
10. Og Herrens Forløfte fEulle dende tilbage og fomme til Fion med Vrydefang, og evig Glæde er der over dered Hoved; Fryd og Glæde Fulle de naae, og Sorg og Suk fulle flye. c.62,12; 51,11; 65,18; 66,14. $oh.16,22.
Aab. 21, 4.
Den asfyriffe Konge Sanherib indtager alle Judas fafte Stæder og fender Rabfafe med en flor Hær mod Jerufalem; Rabfake føger at ophidte Folket mod Kong Gzedias ng befpotter Herren, hvilket tilfjendegives Gzedhiag, 1-22.
1. Os det fEede i Kong Ezechias's fjortende Aar, at Sancherib, Asfyriens Konge, drog op imod alle Judas be; fæftede Stæder og indtog dem.
2 Kong. 18, 13fg. 2Krøn. 32, 1 fy.
2. Og Asfyriens Konge fendte Rab: fake fra Lachis til Ferufalem mod Kong Ezechiag med en fvar Hær;
3. Da git Eljafim, HilfiaS's Søn, fom var over Hufet, ud til ham till: gemed Sebna, Sfriveren, og Foah, Afaph$ Søn, Hiftorieffriveren.
€. 22, 15 fg. 20.
4. Dg Nabfake fagde til dem: Siz ger dog til Ezechiag: Saa figer den fore Konge, Asfyrieng Konge: Hvad er dette for en Tillid, fom du har?
6. See, du forlader dig paa denne brudte Nørkjep, paa Ægypten, fom, naar En fløtter fig paa den, gaaer ind i hang Haand og gjennemborer | den; faaledes er Pharao, Ægyptens | Konge, for alle dem, fom forlade fig paa ham. 63.29, 6.7.
7. Dg om du figer til mig: Paa Herren, vor Gud, forlade vi og, er det da iffe ham, hvis Høie og hvis Aftere Ezechiag har taget bort, idet han fagde til Suda og til Perufalem: For dette Alter fulle Å tilbede?
Ser. 9,28.
9. Dg hvorledes vilde du drive til: bage een enefte Statholder, der er af min Derreg ringefte Tjenere? derfor forlod du dig paa Ægypten, hvad Vogne og Myttere angaaer.
10. Dg nu, mon jeg vel uden Her: ren er dragen op imod dette Land for at ødelægge det? Herren, han har fagt til mig: Drag op til dette Land, og ødelæg det!
11. Da fagde Eljafim og Sebna og Foah til Nabfake: Tal dog til dine Tjenere paa Syrifk, thi vi fors ftaae det, og tal et til og paa Fødifk for Folkets Øren, fom er paa Mu: ren.
12. Men Rabfate fagde: Er det til din Herre og til dig, min Herre har fendt mig at tale disfe Ord? mon iffe til de Mænd, fom fidde paa Mu: ren for at æde fit Sfarn og for at driffe fit Pis tilligemed Eder?
13. Og Nabfafe fod og raabte med hoi Moft paa Jødifk og fagde: Hører den flore Konges, Asfyriens Konges, Ord.
14. Saa figer Kongen: Lader ei Ezechiag forføre Eder; thi han fors maaer iffe at redde Eder.
16. Hører ei paa Ezechias; thi faa figer Asfyriens Konge:
ftof, og Enhver af fit Figentre, og drikker, Enhver fin Brønds Band, 1 Kong. 4, 25.
17. indtil jeg Fommer og tager E: der til et Land fom Ederd Land, et Land med Korn og Moff, et Land med Brød og Biingaarde.
v.14. c.10,9 fg. ; 37, 12.
* Samariag Guder.
Gf. 37,13.
20. Hvilfe blandt alle disfe Landes Guder ere der, fom have reddet fit Land af min Haand, at Herren ffuls de redde Jerufalem af min Haand?
22, Gaa fom Eljafim, Hilfia's Søn, fom var over Hufet, og Seb; na, Sfriveren, og Foah, Afaphs Søn, DHiftoriekrideren, til Ezechiag med fønderrevne Klæder og forfyndte ham NRabfafes Ord.
2 Rong. 18, 34.
Gjechias fønderriver fine Klæder, fender fine Tjenere til Propheten Efatas og begjerer, at han fal bede til Herren for Folket, 14. Herren lader Ezehias trøfte og fors fynder Ganheribs Undergang; Sanderib fender Bud til Gjehlas med et befoutteligh Brev, 5:13. — Ezedhias udbreder Brevet for Herren og beder inderligen, 14-20. — Efaias forfynder Gzechias, at Herren vil firaffe San Gerib og beffjærme Jerufalem, 21:85. En Engel flager 185,000 i Asfyrernes Leir; Sanz derib dræbes af fine egne Sønner, 36:38.
1 Os det fFede, der Kong Eger chias hørte det, da fønderred han fine Klæder, og han iførte fig Set og gif ind I Herrens Huus.
2 Kong. 19,1 fg.
2, Dg han fendte Eljafim, fom var over Hufet, og Sebna, Skriveren, og de RÆldfte blandt Præfterne, iførte Sef, til Efaiag, Amors Søn, Pros pheten.
3. Og de fagde til ham: Saa figer Ezehiag: En Trængfels og Tugtelfes og Forfmædelfeg Dag er denne Dag; thi Børnene eve komne til Moders munden; men der er ingen Kraft til at føde.
" høre Nabfakes Ord, fom Asfyriens Konge, hans Herre, fendte for at for: haane den levende Gud, faa han vil firaffe ham for de Ord, fom Herren, din Gud, har hørt; faa opfend da en Bon for den Neff, fom findes. Ser. 37, 33 42, 2. å Dg Kong Ezechias's Tjenere fom Efaias.
ns: Dg Efaias fagde til dem: Saa ffulle F fige til Ederg Herre: Saa figer Herren: Frygt et for de Ord, du har hørt, hvormed Asfyriens Kon; ges Svende have forhaanet dig.
8. Dg Nabfafe vendte tilbage og fandt Asfyriens Konge firidende mod Libra; tht han havde hørt, at han par dragen bort fra Lachis.
6. 36,2.
9. Og han hørte fige om Thirhaka, Wthiopiend Konge: Han er dragen ud for at firide mod dig; og da han de hørte, (Fiffede han Sendebud tif Ezechias og fagde:
10. Saa fFulle I fige til Ezechiag, Sudas Konge: Lad ei din Gud förs føre dig, paa Hvem du forlader dig, figende: Syerufalem fFal iffe gives i Asfyriens Konged Haand.
11, See, du har hørt, hvad. ASfys viens Konger have gjort ved alle Lan, dene, at de have ødelagt dem, og du fEulde blive veddet?
12, Have Hedningernes Guder frelft dem, fom mine Fædre ødelagde, Go; fan og Eharan og Mezeph og Edens Børn, ER ere i Thelasfar?
36, 18 fg. 5 Mof. 32, 37. 39.
Sephardajtme Konge, Henas og Fu: das (Konger)?
14. Og Ezechiag modtog Brevet af Sendebudenes Haand og efte det; og han gif op til Herrens Huus, og Sea udbredte det for Herrens Anfigt.
Herre Sebavth, Fsraels Gud, fom throner paa Eheruberne! du ale; ne er Gud for alle Jordens Niger, du har gut sener og orden.
Bf. 5Mof.4, 35; 32,39. FE 6. Dan. 4, 95.
Ser. 18,19. Ap. ©. 4, 29.
19. Og de have kafket deres Guder i Slden; thi de ere ikke Guder, men Bert af Mennefkehænder, Træ og Steen, og de hane tk dem.
Pl. 115, 4 fg. Gf.
20. Dy nu, Herre, vor Sud! frelg 08 af hand Haand, at alle Jordens Niger mane erkjende, at du alene er Herren.
©. 49, 26. €3. 21,5.
21. Og Efaias, Amors Søn, fendte Bud til Ezechiag og lod fige: Saa figer Herren, Fsraelg8 Gud:
22. da er bette det Ord, fom Her: ren har talet om ham: Dig foragter, dig fyotter Jomfruen, Jions Datter, efter Dig vyfter Ferufalems Datter Hovedet.
23. Hvem hav du forhaanet og udFjældt, og mod hvem har du op; løftet Møften? og du opløftede til det Hoie dine Dine, imod Fsraels Hellige.
24. Bed dine Tjenere har du for haanet Herren og fagt: Med mine mangfoldige Vogne er jeg dragen op paa Bjergenes Høide, Libanons in: derfie Egne; og jeg afhugger dets Gfaias.
fer, og jeg fommer til dets øverfte Heide, dets frodige Skov.
25. Jeg har gravet og Ddruffet Band, og jeg udtørrer med mine Fod: ders Saale alle Ægyptens Stromme.
> 26. "Dav du ikke hørt: Fra fjern Tid har jeg fat det iværk, fra fors bums Dage, da har jeg beredt det? nu har jeg fadet det fomme, faa at det feer for at omfipvre befæftede Stæder til øde Grunsdynger. + See 2 Kong. 19,25.
27. Og deres Yndbyggere eve af: mægtige, de forfage og blive befEjem: mede; de ere fom Gres paa Marken og grønne Urter, Græs paa Tage og Korn, der er fordærvet af Brand, før det er fuldvopet.
28. Dg din Sidden og din Udgang og din ndgang kjender jeg, og din Mafen imod mig.
29, Efterdi du vafer imod mig, og din (ffolte) Tryghed er opftegen for mine Øren, faa vil jeg lægge min King i din Næfe og mit Bidfel imel: fem dine Læber og føre dig tilbage den Bei, paa hvilfen du fom.
63.35, 12. Ef, 30, 28. Pi. 32,9. Ordfp. 26, 3. Ez. 29,4; 38, 4.
30. Og dette er dig Tegnet: Man fFal i dette Aar fpife, Hvad der vorer af det fpildte Korn, og i det andet Aar, hvad der fFyder op fra Moden; men i det tredie Aar fager og høfter og planter BViingaarde og fpifer des red Frugt.
31. Dg den undfomne Meft af Su bag Huus ffal føyde dybere Mod nedentil og bære Fra opentil?
figer Herren. v. 29.
35. Dg jeg vil beffjærme denne Stad for at frelfe den, for min Skyld og for Davids, min Tjeners, Skyld.
2 Kong. 20, 6. Ef. 38, 6.
36. Og Herrens Engel gif ud og flog i Asfyriens Leir hundrede og fem og firfindstyve Tufinde; og da man fiod aarle op om Morgenen, fee, da pare de allefammen døde Kroppe. ¢.17,12fg. 81,8. Str. 48, 29. 2 Macc. 8,19.
37. Sancherib, Asfyriens Konge, brød da op og drog bort og vendte tilbage; og han Goede i Ninive.
38. Dg det Fede, der han tilbad i Nisrochs, fin Guds, Huus, at dram melech og Sareger, hans Sønner, thjelfloge ham med Sværd, og de felv undfom til Ararats Land;
i hans Sted, 9.7. Vol: Ly 21.
Gzedhias Bliver dødsfyg og beder til Herven; Herren lover at lægge femten Aar til hans Alder og gjør et vidunderligt Tegn til Befræftelfe derpaa, 1:8,  Ezechias fynger Herren en Takfefang, hvori han ffildrer fin fore Mød og Angeft under Sygdommen og prifer Herrens Hjælp og Belgjerninger, 9-20. Maaden, hvorpaa han var bleven helbredet, beffrives, 21-22.
if 3 de Dage blev Ezechiag døds; fog; da fom Efaiag, Amors Son, Propheten, ind til ham og fagde til ham: Sax figer Herren: BeffiE dit Huus; thi du Fal døe og ikke leve.
2 Kong. 20, 1 fg. 2 Kran. 32,24.
til "Væggen 0g far pl Herren, Bf.
3. Og han et å, Herre! fom dog ihu, at jeg har vandret for bit Anfigt i Trofafthed og med heelt Hjerte, og hvad godt er i dine Dine, har jeg gjort; og Ezechia greed faare meget.
4. Da fede Herrens Ord til Efais as, figende:
5. Gaa og fig til Ezechias: Saa figer Herren, Davids, din Faders Gud: Jeg har hørt din Bøn, feet dine Taarer; fee, jeg lægger til dine Dage femten Aar.
£:837,39.
7. Dg dette er dig Tegnet fra Hers ren paa, af Herren vil holde dette Ord, fom han har talet:
6. 37, 30.
8. See, jeg lader Skyggen paa Solffiven, fom ved Solen er ganen ned paa Uchas's Solffive, gane ti Streger tilbage; og Solen gif til: bage ti af de Streger, fom den var gaaen ned. .
9, Skrift af Ezechiag, Judas Konge, da han var fyg, men fom fig af fin Sygdom:
10. Seg fagde: F mine rolige Dage maa jeg gaae bort, gjennem Dødsrigets Porte; jeg maa bøde med Keften af mine Aar.
12. Min Bopæl oprykkes og bort: föreg fra mig fom en Hyrdes Telt; jeg har fammenvullet mit Liv lig Vær even, fra Eraadenderne affkjærer han * mig; fra Dag til Nat gjør du mig færdig.
* Sud. 305 6, 9; 7, 6.
13. Jeg bragte (min Sjæl) til Ro indtil Morgenen; fom Løven, faaledes fønderbryder han alle mine Been; fra Dag til Nat gjør du mig færdig.
Bf. 131, 2.
14. Som en Svale, en Trane, faaledes Flynkede jeg, jeg furrede fom Duen; forfmægtende faae mine Dine mod det Høle: — Herre! jeg er an: geft, vær Borgen for mia.
c.59,11. 63. 7,16. Nah.2,8. Job 17,3.
Bf. 119, 122.
16. Herre! ved dem? lever Mente: fEet, paa ethvert af dem berver min Aands Liv; faa gjøre du mig farfk og lade mig leve!
*yed dine Ord, 5 Mof.8,3. Matth. 4,4.
17. See, til Fred blev mig det Bitre, ja det Bitre, og du drog Fer: ligen min Sjel fra Fordærvelfeng Grav; thi du faftede bag din Myg alle mine Synder;
Pf.30,4;86,13; 116, 3 fa. Mich. 7,19.
18. thi iffe Dødsriget prifer dig, iffe Døden lover dig; et vente de, fom nedfare i Graven, paa din Tror fafthed.
Pf. 6,6; 88, 11 fg. 115, 17. Str. 17,27 fg.
19. Den Levende, den Levende, han prifer dig, fom jeg idag; en Fader giver fine Børn Underviigning om din Trofafthev.
Bf. 48,18. 14; 78,4 fg. 145,4. Foel1, 3. "20.
Huus. Bf. 63,5; 104,33; 146,2.
21. Efatag fagde, man fulde tage en Figenfage og lægge fom Plafter pan Bylden, at han maatte leve.
22. Ezechias Toners Hvad Tegn er der paa, at jeg fFal gaae op til Her: rens Huus?
"nemlig efter Forkyndelfen v. 6, før Forkyndelfen v.
Babels Konge Merodach Balaban ffikker Sendebud til Gzedhias; denne vifer dem alle fine Sfatte vg Herligheder, hvorover Herren fortørnes og forfynder ham ved Gfaiag, at alt dette engang ffal bortføres til Babel; Gzedhias trøfter fig ved, at der fal være Fred I hans Dage.
1. Baa den Dag fendte Merodach Balaban, Baladans Søn, Babels Konge, Skrivelfe og Foræring til Exes chias, der han hørte, at han havde været fyg og var bleven Farfk.
2 Kong. 20, 12 fg. 2 Keen. 32, 31.
2, Dg Ezechiag glædede fig over dem og lod dem fee fit Sfatfammer, Sølvet -og Guldet og Kryderierne og den Éoftelige Olie og hele fit Vaaben: huus og Alt, hvad der fandtes i hang Sfatfamre; der var ikke nogen Ting, fom Ezechtag jo lod dem fee i fit Duus og i hele fit Nige.
3. Da fom Efaiag, Propheten, til Kong Ezechiag og fagde kil ham: Hvad have bdisfe Mænd fagt, og hvorfra fomme de til dig? Og Eje chiag fagde: Fra et fjernt Land ere de fomne til mig, fra Babel.
4. Dg han fagde: Hvad have de feet i dit Huus? Og Ezechias fagde: Alt, hvad der er i mit Huus, have de feet; der dar ikke nogen Ting, fom jeg jo lod dem fee i mine Sfatkamre.
5. Da fagde Efaiag til Ezechias: Hør den Herre Jebaothd Ord:
Herrens Tjenere ffulle trøfte hans Folk ved Forjætteljen om, af han herligen vil aabenbare fig ved af blive Menneffe og forløfe det fra dets Synder, efferat denne hans Gjerning er bleven forberedt ved Johannes den Døbers Vrædifen; denne Forjættelfe er faft grundet paa Guds Ord, der beftaner til evig Tid; det falige Evangelium om Ehriftus fom fin Kirkes mægtige Konge og fin Hjords Fjærlige Hyrde ffal Jerufalem forkynde for alle Judas Stæder, 1-11.
Evers Gud. t 85, 8.4.
2, Taler til Ferufalems Hjerte og vaaber til det, at dets Strid er fuld, endt, at dets Misgjerning er forligt, at det har faaet af Herrens Haand Dobbelt for alle fine Synder. $of.2, 14. 3067,1. Begr. 4,22. Gf. 61, 7.
Sob 42, 10. Rom. 5, 20.
3. En Møft raaber: § Ørkenen —bereder Herrens Vei! baner paa den øde Mark en jævn Vet for vor Gud. Matth. 3, 3. Mare. 1,3. Luc. 1, 76; 3, 4 fg.
Sob. 1, 23.
0.42, 16. Bar. 5,7.
6. En' Møft figer: Raab! og man figer: Hvad [Fal jeg raabe? — Alt Kjød er Græs, og al dets Yndeft fom Markens Blomft.
Bf. 90,5 fg. 102,12; 103,15. 16. Str. 14,18. Saf. 1, 10. 11. 1 Petr. 1,249.
derpaa; ja fandelig, Folfet er Græs. Vitsd. 11, 21.
8. Gresfet bliver tort, Blomften visner; men vor Guds Ord, det bes ftaaer til evig Tid.
Pf. 119,89. Matth.5,18. Luc. 16,17;21,83.
9. Stig op paa et høit Bjerg, du -3ion8 Glædesbud! opløft med Kraft din Møft, du Ferufalems Glædesbud! opløft den, frygt ei, fig til Judas Stæder: See Eders Gud.
10. See, den Herre Herre fommer med Vælde, og hans Arm herffer; fee, hans Løn er med ham, og hans Betaling for hans Anfigt.
v.62,11. Rom. 2,6 fg.
Pf. 23, 1 fg. 80,2. 3.394,11 fg. 28; 37,24, Sob. 10, 11 fg. 1 Betr.2, 25. Gf.46,11.
fin hule Haand og afmaalt Himmelen med Spandet og udmaalt Jordens Støv med Tredingsmaal og veiet Bjerge paa Vægt og Høie paa Vægt, fEaaler ?
c.48,13. Job 38, 5 fg. Ordfpr. 30, 4.
13. Hvo har maalt Herrens Aand og er hang Naadgiver, der undervis fer ham?
Ser. 23, 18. Vitsd. 9, 13. 17. Rom. 11, 34.
1 Gor. 2, 16.
14. Med hvem har han raadført fig, faa han gav ham Forfiand og belerte ham om den rette Sti og lærte ham Kundfkab og lærte ham at fjende Yndfigts Bei?
15. See, Folkene ere fom en Draabe af et Spand, og fom Støv i Vægt; fFaaler agtes de; fee, Der" hæver han t Veiret fom det fine Støv.
+9f.97,1. Ef. 42,10.
17. Ye Folkene ere fom Jntet for ham; fom Fugenting og (idel) Tom: hed agtes de af ham.
18. Med hvem ville F da ligne Gud? og hvad Lignelfe ville IF fætte ved Siden af ham?
19. Billedet ftøbes af en Mefter, og en Guldfmed belægger det med Guld, og Sølvfjæder foder han.
Dom. 17,4. Ef. 44, 10 fg. 46,6. Bits. 15, 8 fg.
20. Den, fom ikke har Raad til (faadan) Gave, han vælger Tre, fom iffe raadner; en oii Mefter opføger han fig til at berede et udfFaavet Billede, fom ikke vakler.
Ser. 10, 3 fg.
21. Forftaae  iffe? høre IF ikke? er det ikke fra Begyndelfen forkyndt Eder? have Å ikke forftaaet Fordens Grundvolde ?
22. Han er jo den, der throner over Jordens Kreds, og dens Beboere ere fom Græshopper, — der udbreder Himlene fom et tyndt Teppe og ud; fpænder dem fom et Telt til at boe udt;
? 6.49, 553 44, 24345, 12. Bf. 104, 2.
til Sntet, gjør Jordens Dommere fom Fngenting.
24, Hverken ere de (vet) plantede, et heller (vet) faaede, ei heller har deres Stamme (vet) Ende Mod i For:
dem bort fom Straa. c. 47, 14.
25. Med hvem ville F da ligne mig, at jeg ffulde være (ham) lig? figer den Hellige.
26. Dpløfter mod det Høie Eders Dine og feer: Hvo har frabt diske Ting? Han, fom udfører deres Hær i beftemt Tal, dem alle falder han ved Navn; formedelft (hans) vældige Kraft og (hand)
27. Hvorfor vil du fige, Jakob, og tale (faa), Fsrael; Min Vet er (Fjult for Herren, og min Net gaaer min Gud forbi?
28. Veed du det ikke, eller har du iffe hørt det? — en evig Gud er Her: ren, fom fFabre Fordens Ender; iffe Bliver han træt, og iffe bliver han mødig; urandfagelig er hans Forftand. €.42,5; 44,24; 45,12. 304 5,9. Pf. 145,8.
Mom. 11, 33 fg.
29. Han giver den Trætte Kraft, og den, fom ingen Kræfter har, giver han fror Styrke.
30. Og Ynglinge vorde trætte og møbige, og unge Karle fnuble.
31. Men de, fom bie efter Herren, de fornye (fin) Kraft, hæve Bingerne fom Ørne; de løbe og blive ikke trætte, de gaae og blive ikke mødige.
Pf.25, 3; 42, 6.12; 43,5. Begr. 3, 25.
Herren bevifer mod Hedrringerne fin Herlighed af en mægtig Konges, Cyrus's Sendelfe, hvem Intet kunde modftaae; Hedningerne forfærdes vel over bette Beviis, men ville dog ikfe affade fra fit Afguderi, 1-7. Herren vender fig derpaa til Israel og trø fler det ved at forjætte det Befrielfe og dets Fienders Undergang og efter Clendigheden en ftor Lyffalighed, hvormed de Troende navnfigen ved Mesfias fulle velfigues, 8:20. Derpaa vender Herren fig atter til Hedningerne og opfordrer deres Guder til at bevife | in Almagt og Alvidenhed, faaledes fom han bevifte fin Almagt og Alvidenhed af Cyrus's Gendelfe og mfammes Forudforkyndelfe ved hans Propheter; men de funne iffe, 21-29. 1. Tier (og Intter) til mig, I Øer! og F Folk! ifører Eder ny Kraft, fommer hid (og)
Retten! ¢. 1, 18;43, 26.
2. Hvo vakte fra Øften ham, hvem Metfærd Falder til at følge fig? (hvo) hengiver for ham Folfeflag og fader (ham) herfke over Konger, gjør hang** Sværd fom Stew, fom Straa, der bortveires, hans Bue?
+Gyrus, c. 45,1. Fiendens.
3. Han forfølger dem, drager frem i Sikferhed paa en Sti, hvor han (før) iffe fom med fine Fødder.
4. Hvo udrettede og gjorde det? —Han, fom faldte Slægterne fra Be: gyndelfen; jeg er Herren, den Førfte, og hod de Sidfte er jeg.
c 44,6; 48,12. ab. 1,8;2, 8; 29, 13.
5. Øer fee det og frygte, Fordens Ender bæve; de rykke frem og fomme.
6. De hjælpe, den Ene den Anden, og til fin Broder figer han: Vær fört!
8. Og du Jsrael, min Tjener! du Jakob, fom jeg udvalgte! Sæd af min Ben Abraham!
6.45, 10; 44,1.
9. du, fom jeg tog (ved Haanden) fra Fordeng Ender og faldte fra dens yderfte Kanter, og til hvem jeg fagde: Min Tjener er du, jeg har udvalgt dig og iffe forfafiet dig:
10. Frygt ikke, thi jeg er med dig; ffu ei ængftelig omfring, thi jeg er din Gud;
gre. 43,13. 1Mof.15,1. Sof. 1,9. Ser.1,8; 30,10. 11. Seph.3, 16.17. Pf.68,9; 89, 22.
beffjæmmes, alle de, fom havmes paa dig, de fEulle blive til Fntet og gane tilgrunde, de Mænd, fom trette med dig.
3 Sob 8,22. Bf. 6, 11; 35,4; 86,17.
12, Du fEal føge dem og ikke finde dem, de Mend, fom Fives med dig; de fulle blive til Yntet og til Fugen:
di 3 37, 36.
Bf. 3 + 13. thi jeg er Herren, din Gud, fom holder (dig) faft ved din højre Haand, fom figer til dig: Frygt ikke; jeg hjælper dig.
14. Frygt iete, du Orm Fakob! du Fsraelg lille Fiof! jeg hjælper dig, figer Herren, og din Gjenløfer er Jsraels beilige.
Bf. 35,27; 40, 17. Ef. 61,10.
17. De Elendige og de Arme føge efter Vand; men der er iffe noget, dered Tunge ev fortørret af Torft; jeg, Herren, jeg vil foare dem, jeg, Jsraels Gud, jeg vil ikke forlade dem.
5Mof. 31,6. 8. Jof.1,5. Cbr. 13,5.
18. Seg vil paa bare Høie aabne Floder og Kilder midt i Dale; jeg vil gjøre Ørken til BVanddam og tort Land til Vandløb.
€.80,25; 43, 20.
19. Seg vil fætte i Ørkenen Cedere, Akacier og Mvyrtetræer og Olietreer; jeg vil plante paa den øde Mart Cypres, Løn og Burbom tilhobe;
20, paa det at de fFulle fee og er fjende og lægge paa Hjerte og for; ftaae tillige, at Herrens Haand har gjort dette, og Israels Hellige Fabt det.
21. Bringer hid Eders Trætte, figer Herren; fommer frem med Eders fierke Bevifer, figer Safobs Konge.
22. Lad dem" fomme frem med dem og forkynde og, hvad der Fal bended; de tidligere (Spaadomme), hvile de vare, — forfynder og det, at vi funne lægge dem paa Hjerte og lære deres Udgang at fjende; eller de tilfommende Ting, — lader og høre dem.
> Afguderne. ce. 43,9; 44, 7.
23. Forkynder, hvad der (Fal Eom: me i Fremtiden, at oi funne fae det at vide; thi F ere jo Guder; ja gjører vel, eller gjører ilde, at di kunne for: baufes og fee det alfefammen!
c Å 2. See, F ere 'Fntet, og Evers Gjerning Ingenting; en Bederfiygge lighed er den, for» Mor Eder.
i Esr. 1,2.
26. Hvo har forkyndt dette fra Be gyndelfen, at oi funne faae det at vide, og fra fordums Tid, at vi fun: ne fige: Dan har Net? hverken er der Nogen, fom forkynder Noget, els ler Nogen, fom lader Noget at høre, eller Nogen, fon hever Eders Ord.
27. Den Sorts, fom figer til Zion: See, fee, der ere del og fom fender Serufalem et Glædesbud, er jeg.
28. Jeg feer mig om; men der er Sngen, og af diske er der Fngen, fom giver Raad, at jeg kunde fpørge dem, og de give (mig) Svar.
29. See, deres alles Gjerninger ere Sntet, Fngenting; deres Billeder ere Bind og Tomhed.
Bf. 96, 5. Jer. 10, 3 fg. 14; 51, 17. 18.
og vældig Kraft udføre fin Frelfergjerning og vorde det frelfende Lys baade for Israel og for Hedningerne, 1-9. — Propheten opfordrer den ganffe Jord til med en ny Sang at prife Herren, fom, efterat han je har holdt fig tilbage og thet ftille, nu vil drage ud fom en vældig Kriger mod fine Fiender, frelfe dem, fom ville vandre i hans Lys, og befffæmme Afgudsdyrkerne, 10-17. Israels forblindede, forftoffede og derfor haardt hjemføgte Folk formanes til Omvendelfe, 18-25.
1; See min Tjener, fom jeg fløt; ter, min Udvalgte, i hvem min Sjæl har Velbehag;
atth. 12, 18 fg. Ef.49,3. Matth. 3,17; 17,5.
2 Petr. 1, 17. Ef. 11, 2; 61, 1 fø. Ap. G. 10, 38.
3. Det fneffede Nov (Fal han iffe fønderbryde, og den rygende Tande, den (Fal han iffe udflutfe; til Sandhed fFal han udføre Ret.
Bf. 34,19. Matth. 5, 3; 11,28. Pf. 72, 2 fg.
4, Han (Fal ikke blive træt og ikke afmægtig, indtil han fager befkikket Met paa Jorden; og paa hans Lov vente Øer.
5. Saa figer Gud Herren, fom fFabte Dimlene og udfpendte dem, fom udfivafte Jorden og dens Spirer, fom giver Folket paa den ande og dem Aand, fom vandre paa den:
c. 40, 22; 44, 24; 45, 12.
6. Jeg, Herren, jeg har faldet dig i Metfærd og vil tage dig ved Haans den, og jeg vil bevare dig og gjøre dig til en Pagt for Folket, til Hedninge:
0. 49,8. Mom. 15,8. 2 Gor.1,20. Ef. 9, 2 fg.
49,6; 60,3. £nc.2,32. Ap. G. 13,46.47.
Ny. G. 26, 18. Ef. 61, 1. Lue. 4, 18 fy.
Ef. 9, 2 fg. Luc. 1,79.
8. Jeg er Derren, det ev mit Navn, og min Wre vil jeg ikke give en Anden eller de udffaarie Billeder min Priis.
ere fomne, og nye forkynder jeg; førs end de fpire frem, lader jeg. Eder høre (om dem). €.41, 22. 23; 46, 10; 48,3.
å» Bf. å 2 % 96, 1595, 13 149, 1. Nab. 5, 9514, 3.
11. Ørkenen og dens Stæder ffulle opløfte (Møften), Teltbyer, hvort Ke: dar" boer;
120,5. Gf. 60,7.
12. De lle give Herren Ere, og hang Priis ffulle de forkynde paa Øerne.
5 Mof. 32, 3. BY. 72, 9 fg. Mal. 1, 11.
lab. 14,7.
14. Jeg har tiet fra ældgammel Tid, jeg var taus, jeg tvang mig; —fom den Fødende vil jeg fFrige, jeg vil pufte og fnyfe tillige.
c. 5, 11. Bf. 50, 21. :
15. Jeg vil lægge Bjerge og Høie øde, og alle deres Urter vil jeg bort;
¢. 50,2.
16. Dg jeg vil fore Blinde paa en Bel, de ikke kjende, paa Stier, de itfe fjende, vil jeg lede dem; jeg vil gjøre Mørke for deres Anfigt til Lys og Bakker til en Slette;
Ord, jeg opfylder og iffe Pr fra. Bj. 97, 11; 112,4. Gf. 40,4.
17. Vige "tilbage og dybe. beffjæm: mes fFulle de, fom forlade fig paa udffaarne Billeder, fom fige til føbte Billeder: F ere vore Guder.
£ 1,29; 44, 95g. Bf. 94,1.
18. 5 Døve, hører! og IF fuer for at fee!
c. 43,8.
19. Hvo er blind uden min Tje: ner" og døv fom mit Bud, jeg fen: der? hvo er blind fom (min) Ben og blind fom Herrens Tjener?
* Jsrael. 20. Du har feet Meget;
tager iffe Vare derpaa; han har aabne Øren; men han hører iffe. c. 6,9. Matth. 13,13. 14. G3. 33, 31.
22. Dg dog er det et røvet og plyndret Folk, de ere bundne i Huler allefammen, og i Fangehufe ere de fEjulte; de bleve til Nov, og Fngen reddede, til Plyndring, og Fngen fag: de: Giv tilbage:
0. 49, 9.
24. Hvo hengav Jafob til Plyn: dring og Sérael til Revere? mon iffe Herren, han, mod hvem vi fon: dede, og paa hvis Veie de ikke vilde vandre, og paa hvis Lov de ikke hørte?
Ser. 2,19; 6, 16.
25. Saa udsfte han over ham fin Brændende Vrede og Krigens Vold, og den antændte ham trindt omkring; men han forftod det ikke, og den for: brændte ham; men han lagde det ikke paa Hjerte.
c. 66,15. Ser. 7,20. Ez. 20,8. Hof. 5, 10.
Herren vil forbarme fig over fit udvalgte Folk og famle det fra Jordens Ende, 1-7. Han bevifer Afgudernes Forfængelighed, og at han er den enefte fande Gud, 8:13. Den nye Frelfe, Herren vil fende fit Folk, overs gaaer langt Frelfen fra Ægypten, 14-21, og grunder fig iffe paa nogenfomhelft Ber: dighed hos Folket, men ene og alene paa Herrens forbarmende Maade, 22-28.
1. Os nu, faa figer Herren, fom fEabte dig, Jakob, og fom dannede dig, Israel: Frygt ikke; thi jeg har gjenløft dig, Faldet dig ved Navn, min er du.
0. 44,95 41,10. 1 Mof. 26, 24. Ser. 30,10; 46, 28. Gf. 45,3.
2. Naar du gaaer igjennem Vans dene, er jeg med dig, og gjennem Flo: derne, faa fEulle de ikke overfkylle dig; naar du gager igjennem Sd, fFal du hø å6,12. Dan. 3,13fg. 17,27. Marc. 16,18. 3. thi jeg er Derren, din Gud, Israels Hellige, din Frelfer; jeg giver fom Løfepenge for dig Ægypten, US: thiopien og Bor in iftedetfor dig.
4, Fra den Sid, ge er dyrebar i mine Dine, æret, og jeg elffer dig, faa hengiver jeg Mennefter i dit Sted, 0g Reda iftedetfor din Sjæl.
5. Feygt ikke; thi jeg er med dig; fra ten vil jeg fade din Sæd fon, me, og fra Belen pi jeg famle dig.
6. Jeg vil figs i Norden: Giv hid, og til Senden:
7. hver den, fom nævnes med mit Navn, og fom jeg har fEabt til min AE re, fom jeg har dannet, fom jeg og har gjort.
Ser. 14,9; 15, 16.
8. Han* fører ud et Folk, fom er blindt, Fjønt det har Dine, og Døve, ffjont de have Øren.
+ Herren. €. 42,18 fg.
9. Alle DoT famle fig til: hobe, og Folfefærd fomme tilfammen; hoo iblandt dem fundgjør dette"? og lad dem forkynde og de tidligere (Spaadomme**), fad dem frille fine Bidner, at de funne faae Met, eller lad Dem høre og fige: Det er Sand, ed!
j +abtg "041,20. € 45,21; 41, 26.
10, Å ere mine Vidner, figer Her: ven, og min Tjener, fom jeg har ud; valgt, for at I fulle erkjende og troe mig og forftaae, at det er mig";
* 5 Mof. 89,36. "at 44, 6 fg. 45, 5.14. 11. Seg, jeg er Herren, og foruden mig er der ingen Srelfer. of. 13, 4. 12. Seg, jeg har forkyndt og frelft og ladet høre, og ingen fremmed (Gud)
13. Endog fra Dag blev til, er jeg det, og der ev Ingen, fom redder af min Daand; jeg Re en Gjerning, og hoo afvender den?
Pf. 90,2. Ordfyr. 8, 25.
14. Saa figer Herren, Eders Gjen: føfer, Fsraelg Hellige: For Eders Skyld fender jeg til Babel og lader dem allefammen fom Flygtninge til: ligemed Ehaldæerne frige ned i fi ne, Lyftfkibe. . 9.8. € 41,14; 47,4; 48, 17.
15. Feg er Herren, Evers Hellige, rr Skaber, Ederg Konge.
en Sti, 2 Mof. 14, 21 fg. Sof. 3, 16 fg. Ef. 44, 27. Bitsd. 14, 3.
17. fom udførte Vogne og Hefte, Hor og Magt; tilhobe ligge de, de ftaae ikke op; De ere udflukkede, fom Sanden ere de flukkede.
18. Kommer et de forrige Ting ilu, og agter ei paa det Forgangne!
19. See, jeg "gjør noget Nyt, nu ffal det fpive frem, fFulke Å et fors nemme det?
Aab. 21,5. Ef. 41,18.
20, Markens vilde Dyr, Schakaler og Strudfe, Fulle ære mig, fordi jeg giver Band i Ørkenen, Strømme i øde Egne, for af give mit Folk, mine Udvalgte, at drikke.
21. Det Folk, fom jeg har dannet mig, de ffulle fortælle min Friis.
22. Men ikke mig har du paafal: det, Safob! faa du gjorde dig Mie for mig, Fsrael!
23. Du har iffe bragt mig dine Brændoffereg Faar, og med dine Glagtoffere har du ikke æret mig;
24. Du har ikke fjøbt mig Calmus for Sølv, og med dine Slagtofferes Fedme har du ikke mættet mig; du har iffun gjort mig Befdær med dine Synder, gjort mig Møie med dine Misgjerninger.
g dine Synder kommer jeg ikke ihu.
BLI, 8. Gf.44,22. Fer.31,34. Ebr.8, 12.
. Mind mig*
er Ret.
5 7, Din forfte Fader fyndede, og vine ii faldt af fra mig;
8. faa vanbelligede jeg Helligdom:
Jorfter og hengav Fakob til Band og Fsrael til Forfmæbdelfer.
pA De nu, hør, Jakob, min Tje / mer! og Fsrael, om Jeg har udvalgt!
2. Saa fo Sam, fom fFabte dig og dannede dig fra Modersliv, fom bjælper dig: Frygt iffe, min Tjener, Jakob, og Sefurun®, fom jeg har udvalgt!
6.43, 1.15; 41,10. 13.14. Ser. 30, 10.
"55 Mof: 32, 15.
3. thi jeg vil udgyde Vand over det Tørflige og Strømme over det Tørre;
Pr. 68,10. Ef. 32,15. Ioh.7,98 fg. §3.39,29.
Joel3, 1g. Ap. G.2, I fg. 17 fø. 8,17. 4.
Græs, fom Piletræer ved Vandbæffe.
6, Saa figer Herren, Israels Kon:
Jebaoth:
c.41,4; 48,12. Aab. 1,8; 22,13. Gf.43,11; 45,5. 14. 21; 46,9.
e. 41, 22 fg. 43, 9.
8. Frygter ikke og forfærdes iffe! Har jeg ikke forlengft ladet dig høre det og forkyndt dig det? og F ere mine Bidner; er der nogen Gud fors uden mig? der er ingen Klippe, jeg fjender ingen.
c.43,10. 12. Pf.18,32. 1 Gor. 8, 4.
9. De, fom forfærdige udFaarne Billeder, ere allefammen Sntet, og dered Dyrebare ere til ingen Nytte, og De ere felv fine Vidner, de fee iffe og fFjønne iffe, for at de frulle vorde beffjæmmede.
Pf. 115,5 fg. Gf. 41, 24. Jer. 10,14; 51, 17.47.
11. See, alle dets Tilhængere Fulle vorde beffjæmmede, og Mefterne felv ere jo Menneffer; fad dem famle fig alfefammen, lad dem træde frem, de fFulle frygte, de fEulle vorde befFjem: mede alle tilhobe.
c. 45, 16. Ser. 10, 14; 51, 17. 47.
12. Smeden, fom gjør Ører, han arbeider ved Kul, og med Hammerne danner han det" og arbeider paa det med fin fraftige Arm; han bliver og; faa hungrig og taber Kraften, han driffer itfe Band og bliver afmægtig. .
+ Afgudsbilledet, v. 10. c. 40,19; 41, 7.
13. Sræffjæreren udfpænder Maa: lefnoven, vidfer det af med Stiften, bearbeider det med Hovl, og med Pasferen ridfer han det af, og han gjør det efter en Mands Sfikfelfe, fom et deiligt Mennefkes, til at boet. et Huus, t40,20. Ser.10,3fg. Biisd.13, 11 fg. 15,9.
Ap. å. 17,24; 19,24.
14. Han fælder. fig Cedere og ta, ger Steeneeg og Eeg og vælger fig | de ftærfefte blandt Skovens Træer; han planter AE, og Regnet gjør den)
15. Og det tjener Mennefket til Brænde, og han tager deraf og var: mer fig, ogfaa antænder han det og Bager Brød; ogfaa gjør han en Gud og tilbeder, gjør et udffaaret Billede deraf og falder ned for det.
9. 19. 17. ce. 46,6.
16. Salo deraf opbrender han med Fd, ved Halvdelen deraf æder han Kjød, han fteger en Steg og mætter fig; ogfaa varmer han fig og figer: AH! jeg er bleven varm, jeg har fors nummet $d.
17. Og Meften deraf gjør han til en Gud, til fit udfFaarne Billede; ban falder ned for det og tilbeder og beder til det og figer: Frels mig! thi du er min Gud.
18. De ffjonne iffe og forftaae iffe; thi han har firoget deres Dine til, faa de ikke fee, deres Hjerter, faa de ikke forftage.
19. Og han" tager det iffe til Hjerte, og der er ikke Erfjendelfe og iffe Forftand, faa han figer: Halvder fen deraf har jeg opbrændt med Sid, ogfaa bagt Brød over Gløderne der; af, jeg fteger Kjød og æder, og Me ften deraf gjør jeg til en Vederfiygge lighed, for en Æræflods falder jeg ned!
+9Afgudsdyrferen.
20. Dan føder fig med Affe, hans Bedaarede Hjerte har ført ham vild, faa at han iffe redder fin Sjæl og iffe figer:
- DHøire? Hof. 12,2. Aab. 22,15.
21. Kom dette ihu, Jakob, og 8 rael; thi. min Tjener er du; jeg har dannet dig, en Tjener er du mig; Fsvael, du fFal ikke blive glemt af mig.
v.1.2. c. 49,14. 15.
22. Jeg udfletter fom Taagen dine Dvertrædelfer og fom Skyen dine Synder; vend om til mig; thi jeg gjenløfer dig.
c. 1,18; 48,25; 31, 6. 23. Jubler, I Himle!
gjør det; raaber med Fryd, IF Fors dens Dybder! bryder ud, IF Bjerge, i Jubel, Skoven og hvert Træ i den! thi Herren gjenløfer Jakob, og i Js: vael vil han forherlige fig.
€.49,13; 55,12. Bf. å 10. 98, 7 fg.
24. Saa ot Herren, fom gjen: løfte dig og dannede dig fra Moders Liv: Jeg er Herren, fom gjør Alting, fom udfpænder Himmelen alene, fom udfirækfer Jorden, — hvo er med mig? —5Mof.32,6. Ef.40,22; 45,12. Pf.104,2.5.
c. 29, 14. 1 Gor. 1, 19. 20.
26, fom ftadfæfter fin Tjeners Ord og fuldbyrder fine Sendebuds Maad, fom figer om Serufalem: Det fFal beboed, og om Judas Stæder:
2 Mof. 14,22. Jof. 3,16. Gf. 43, 16.
2 Kren. 36, 22. 28. Esr. 1. 1 fg. 5, 13.
Herren vil give Cyrus Seier og Magt for Israels Skyld, og for at baade Gyrus felv og alle Folf paa Jorden fulle erfjende, at fan er den enefte fande Gud, 1-8. Dem, fom gaae trette med Herren og lafte hans Styrelfe, foreholder Propheten Herrens fore Fovjettelfer om Israels Frelfe og om, at SHedningerne fFulle flutte fig til det i Troen paa den enefte fande Gud og Frelfer, 9-15. Bed Aabenbarelfen af Herrens Magt og Naade ffulle Afgudsdyrferne beffjæmmes, hvorfor alle Hedningefolf formanes til at omvende fig til Herren, for hvem omfider alle Knæer fulle bøie fig, 16:25.
1. Su figer Herren til fin Sal: pede, til Cyrus, hvis høire Haand jeg holder faft, for at fafte Hedninge; folf ned for hans dAnfigt og løfe Efaias.
Bæltet fra Kongers Lender, for at | Adfpørger mig om de fommende Ting!
aabne Døre for hans Anfigt, og for at Porte ikke fulle være lukkede.
¢. 44, 28.
2. Seg vil gaae frem for dit An, figt, og Bakker vil jeg jævne; Kob; berdøre oil jeg fønderbryde, og Fern: finger vil jeg fønderhugge.
3. Dg jeg vil give dig Skatte, gjemte i Mørket, og Fjulte Steders Klenodier, paa det du maa erkjende, at jeg er Herren, fom falder dig ved Navn, Jsraels Gud.
ce. 43, 1.
4. For min Tjener Fakobs og for Ssraels, min Udvalgtes, Skyld faldte jeg dig ved Navn, gav jeg dig He dersnavn, endog du ikke Fjendte mig.
v. 44,5.
9. Jeg er Herren, og Ingen yder; mere, foruden mig er der ingen Gud; jeg omgjorder dig, endog du iffe Fen: der mig;
5 Mof. 32, 39. Gf.97,16 143,10.11 ;44,6.8 ;46,9.
6. paa det man fFal erfjende fra Solens Opgang og fra dens Ned: gang, at der ev Yngen foruden mig; jeg er Herren, og Fngen ydermere!
7. fom danner Lys og ffaber Mørke, fom gjør Fred og (Faber Ulykke; jeg, Herren, gjør alt dette.
1Mof. 1,3. 2 Gor.4,6. Ef.
8. Drypper, F Himle, fra oven, og fra Skyerne flyde Metfærdighed! For: den oplade fig, og de® bære Frelfe, og (Jorden) lade Retfærdighed frem; fpire tillige! jeg, Herren, jeg fEaber det.
* Himmel og Jord. Bf. 85,12. Hof. 10,12.
9. Bee den, fom tretter med den, der dannede ham, et Skaar blandt Skaar. af Ford! fan Leret fige til ham, fom danner det: Hvad gjor du? og (fan) dit Værk (fige om dig): Han har ingen Hænder?
16am.2,10. Ser.18,6. Rom. 9,20. 21.
Dan. 4,35. Viisd. 12,12; 15, 7.
10. Bee den, fom figer til (fin) Fader: Hvorfor avler du? og til vinden: Hvorfor føder du?
11. Saa figer Herren, Ysraelg Hellige, og han, fom dannede ham:
2. Am. 3,6.
lader mig raade over mine Børn og over mine Hænders Værk! ce. 44,21. 24.
12, Jeg har gjort Forden, ogiMen: neffene har jeg ffabt paa den; mine Hænder, de have udfpændt Himme: len, og al dens Hær har jeg bes ffiffet.
0, 40,28; 42,5; 44,24. Ser. 10,12. Bf. 33, 6 ; 104, 2.
+Gyrng, v.
14. Gaa figer Herren: Ægyptens Erhverv og 2thiopiens Vinding og Sabæerne, de høie Mænd, de fEulle gaae over til dig, og dig fulle de tik høre; dig fEulle de følge, i tænker gage over (til dig), og for dig fulle de nedbøte fig, dig Mulle de bønfalde (og fige): Kun hos dig er Gud, og der er Fngen ydermere, ingen (anden)
Gud, €.43,3;44,6.8; 45,5.
15. Sandelig, du er en Gud, fom fFjuler fig, du Ysraels Gud, en Frel; er!
f Sob 11, 7. Rom. 11, 33 fg.
Meftere. 0. 49,17; 44,9. 11.
17. Fårael frelfeg ved Herren med en evig Frelfe; IF fulle iffe vorde (Famfulde og ikke vorde befkjæmmede t al Evighed;
18. thi faa figer Herren, fom Fabte Himmelen, han, den Gud, fom dan, nede Forden og gjorde den; han grundfæftede den, ei til af være øde fFabte han den, til at beboes dannede han den:
1Mof. 1,1. PY. 146,6. Gf. 44, 24. Ap. G. 4, 24; 14, 15; 17, 24 fg.
iffe paa et Sted i et pot Land;
ikke) har jeg fagt til Jakobs Sed: Søger mig forgjæves; jeg, Herren, taler Metfærdighed, forkynder Met vilshed.
0.48, 16. So. 18, 20. Ef. 45, 23.
20. Forfamler Eder og kommer, træder hid. tilhobe, F Undkomne af Hedningefolkene! de vide Yntet, de, fom bære fine udfEaarne Træbilleder og Bede til en Gud, fom iffe fan frelfe.
€.43, 99. 5Mof.82,37.38. Dom. 10,14, 160m. 19,21. Ser. 2,28; 11,12. Gf. 46,7.
21. Giver tilfjende og fører frem"; — ja fad dem raadflage tilhobe: Hov har fundgjort dette fra fordums Tid, forfængft forkynde det? mon ikke jeg, Herren? og der er ingen Gud yder, mere foruden mig; en retfærdig Gud og Frelfer er der iffe foruden mig.
+ Eders Bevifer. £. 45,5.
22. Vender Goer til mig og vor; der fvelfte, alle Fordens Ender! thi jeg er Gud, og der er Fngen yder mere.
pf. 22, 28. Ef. 49, 6.
ab. fe Gbr.6,13. Rom. 14,11. Phil. 2, 10 fg.
€Ef.19,18. Sevh. 3, 9.
25. § Herren frulle de retfærdig; gjøres, og (af ham) ffulle de rofe fig, al Fsraels Sæd.
Babels Afguder Fulle omftyrtes og bortføs ves; Israel formanes til at betænkte Afqudernes Forfængelighed og den tvofafte Miffundz Hed, Herren hav beviif fit Folk, for hvilket han ogfag i Fremtiden faderligen vil forge, 1-7. De Ulydige i Israel formanes til at omvende fig til Herren, den enefte fande Gud, fom fnart ved Gyrus vil frelfe fit Folk fra Babel, 8-13.
1. Ba fegner, Mebo"
deres Billeder overgives til Dyrene og Feet; de, fom Å bare, læsfes paa, en Byrde for de Trætte"
* to af Babels Afguder. Jer. 50,2.
"de trætte Laftdyr.
2. De falde om, fegne tilhobe, funne iFfe redde Byrden, og feld gane de bort i Fangenfkab.
Ser. 48,7; 49,3.
3. Hører paa mig, du Fakobs Hund og du ganffe Met af Fsraels Huus, F, fom ere lagte paa (mig) fra Moders Liv, fom ere baarne (af mig) fra Moders Skjød!
Bf. 22,10; 71,6.
4. og indtil Alderdommen er jeg den Samme, og indtil de graae Haar vil jeg bære (Eder); jeg har gjort det, og jeg oil (fremdeles) opløfte, og jeg vil bære og redde.
2 Mof. 19, 4. 5Mof. 1, 31 ; 32,11 fg. Pf. 71, 18. Ef. 68,9.
5. Med hvem ville F ligne mig og frille (mig) fammen og fammenligne mig, at vt Eulde være lige?
c. 40, 18. Ap. ©. 17, 29.
ec. 40,19; 44,12. Dom. 17,4. Fer. 10, 8.4.
7. de løfte ham op paa SÉulderen, de bære ham og fætte ham paa hans Plads, og han fraaer (der), fra fit Sted viger han ikke:
0. 45,20. Bar. 6, 25.26. Ser. 10, 5. 1 Kong. 18, 27 fg. Pf. 115,4 fg.
8. Kommer dette ihu og teer Eder fom Mend, tager det, 3 Dveverædere! til Hjerte.
9. Kommer de forrige Ting ihu fra gammel Tid, af jeg er Gud, og der ev Fngen yvertnere, (ja, jeg er)
22; 1979;
10. ot Gee nin Enden, og fra fordums Tid, hvad der iffe er feet, fom figer: Mit Maad fral Beftaae, og Alt, hvad mig beha; ger, vil jeg gjøre;
11. fom falder fra Øften en Rov; fugl, fra et fjerne Land min Raads: mand *; baade har jeg talet det og vil lade det fomme, jeg har beredt det, jeg vil ogfaa gjøre det.
+ den Véand, fom fal udføre mit Raa», Cyrus.
"tede, IF, fom eve langt borte fra Net; foerdighed!
13. Nær lader jeg min NRetferdig: hed fomme, den ev ikke langt borte, og min Frelfe, den tøver ikke, 28 jeg giver Frelfe paa Zion, (og)
min Derlighed. P.98,2. 6f.56, 1; 62, 1. Luc. 2,30 fg. Rom. 3,25t9.
Babel Fal mifte al fin Herlighed og flire tes i Elendighed og Skjændfel formedelft fin Ubarmhjertighed imod Guds Folk og fit Hovmod, 1:7. Denne Dom formaaer det ikfe at afvende ved fine Trolddoms: og StjernetyderKunfter, 8:15.
1. Stig ned og fid I Stødet, du Somfru, Babels Datter! fid paa Fors den uden Throne, du Chaldæernes Datter!
dig den Sine og den Kjælne. Ser. 13,18. 5052, 8.
2. Sag Doren og mal Meel, flage op dit Slør, løft Slæbet op; gjør Benet bart, vad over Floder.
2 Mof. 11, 5. Dom. 16,21.
c.8,17.
9%ah.3,5. Gf.
4. Vor Gjenløfer — ben Herre Jes baoth er hans Navi, Jsraels Hellige.
e. 43, 14.
du Chaldæernes Datter!
6. Jeg orededes paa mit Folk, vans helligede min Arv og gav dem i din Haand; du bevifte dem iffe Barny hjertighed, paa Oldingen fod du dit Aag tynge fvart.
Pf.60,3; 74,1.7. Beg. 2,2. Sach.1,2.12.
7, Og du fagde: Edindelig [Fal jeg være Dronning, medens du tkfe lagde dette"
den derpaa. v. 6.
8. Saa hør nu dette, du Vellyftige! fom fidder faa tryg, fom figer i dit Hjerte: Jeg, og Frigen ydermere; jeg fFal iffe fidde fom Enke og ikke vide af Børnløshed.
9. Men begge diske Ting Fulle fomme over dig i et Dieblif, paa een Dag, baade Børnløshed og Enfeftand; i fuldt Maal fomme de over dig tag: tet Mængden af dine Tyolddomskun, fier, uagtet dine faare talvige Befvær: gelfer;
Aab. 18,8. v. 12. Dan.2, 2.
6.8,20; 21,12; 58,8.
13. Du er træt af dine mange Am flag; — fab dog dem finae frem og frelfe dig, der have inddeelt Himme:
af fomme over di i Dan.
14. See, de ere fom Halm, Fd opbrænder dem, de funne iffe redde fit eget Liv fra Luens Magt; der er ingen Glød at varme fig ved, (ingen) Sd at fidde for.
0.5, 24; 40,24.
15. Saaledes gager det dem, fom du har bemoiet dig for; — de, fom Handlede med dig fra din Ungdom af, de fare hid og did, hver til fin Kant, der ev Fngen, Pr freffer dig.
x 48, Capitel.
Herren Hager over Israels HyFleri, Haarduaffenhed og Trolgshed og formaner dem til alvorlig at omvende fig til ham, der baade ved tidligere, nu opfyldte, Syaadomme har be vitft fig fom den enefte fande Gud og fremdeles vil bevife det ved DOvfyldelfen af den nye Spaadom om Folkets Frelfe fra Babel ved Cyrus, den han i fin Barmbjertighed og for fit MNavns Skyld vil fende det, 1-16. Israel maatte dog lytte til Herrens lærdomme, da vilde det blive vigeligen velfignet. Herren vil i fin Tid udføre dem fra Babel og naabigen lede dem igjennem Ørkenen til deres Hjem; Ugudelige funne dog ingen Fred have eller finde, 17-22.
1. Dører dette, Jafobs Huus, I, fom faldes med Jsraels Navn og ere udgangne af Judas Kilde, fom foærge ved Herrens Navn og prife Israels Gud, (men) iffe i Sandhed og ikke i Retfærdighed ;
2. thi efter Sellige Stad kalde de fig, og paa Fsraels Gud fiole der, (paa ham,) hvis Navn er den Herre 3ebaoth.
3. Det Forrige" har jeg forlengft for: fyndt, og af min Mund udgik det, og jeg fod dem høre (det); pludfelig gjor: de jeg det, og. Det fom.
BR BOR 17,14. Ser: 5,3; 6,28.
(3. 2,4; 3,7. Ea.7,12. Ap. G. 7,51.
5. faa forfyndte jeg dig det for lenge fiden; før det fom, Iod jeg dig høre det, af du ikke fulde fige: Mit Gubebillede har gjort det, og mit ud; fFaarne og mit fiobte Billede hav ber fFiffet det.
6. Du har hørt det, fee det (nu) MMtfammen! og IF, Fulde I ikke fund: gjøre det? jeg lader dig høre Nyt fra nu af, hvad der har været forvaret (hod mig) og Hvad du iffe har vidft.
7. Nu bliver det Fabt, og ikke for: længft, og for en Dag fiden, da havde du iffe hørt det, — for at du iffe (Fulde fige: See, jeg vidfte det.
8. Hverken har du hørt det eller har du faaet det at vide, heller iffe ev dit Øre forlængft blevet opladt;
thi jeg vidfte, af du er troløs, og en See er du Faldet fra Moders iv.
9. For mit "Poon Skyld er jeg langmodig, og for min Æres Skyld tæmmer jeg min Brede, dig til Baas de, for iffe at udrydde dig.
10. See, jeg lutver dig, men iffe fom GSølv*;
+ iffe faa Arengt fom Sølv, Pf. 12,7. th, eg, ved Haarde Tugtelfer uden, at udrydde dig, Ovdfyr. 17,3. Biisd. 3,6. 1 Petr.
11. For min Skyld, for min Skyld gjør jeg det; thi hvor vanhelliget Ful: de ikke ellers (mit Navn) vorde!
| min 2Ere giver jeg ikke än Anden, 4Mof.
15.16. 5%Mof.9,2 f.42,8.
12. Hør paa mig, Jakob! og JS: rael, min Raldede! jeg er det, jeg er den "Førfte, jeg er, fas den Sidfte.
13. Ogfaa har min Haand grund: fæftet Jorden, og min Høire har ud; fpændt Himmelen; jeg falder paa dem: de fraae der tilfammen.
€.40,12. 28; 44, 24. Pf.33,9; 119,91.
*fguderne. "Cyrus, c. 44,28.
15. Veg, jeg har talet, jeg har og, faa faldet ham;
n Bei.
16. Kommer nær til mig, hører | dette! fra Begyndelfen af har jeg ikke, talet i føndom, fra den Tid, det. (Fede, var jeg der*;
t.45,19. Joh.18,20. *fra den Tid, det For: fyndte begynte at opfyldes, var jeg virkfom derved tilftede.
17. Saa figer Herren, din Gjen føfer, Jsraels Hellige: Jeg er Her; ven din Gud, fom undervifer dig, dig til Baade, fom fører dig paa den Bei, du fEal 9 41,14; Hva Pf.25,12; 32,8.
18, Gid du vilde agte paa mine Bud! da fulde din Fred vorde fom en Flod, og din Metfærdighed fom Havets Bølger:
Bf. 24, 3:5.
19. da ffulde din Sæd vorde fom (Havets) Sand, og dit Livs Afkom fom dets Skjød*;
Anfigt. "der vrimler af Dyr. 1 Mof.22,17; 28,14; 32,12. 1 Kong. 4,20. 20. Drager ud af Babel, flyer fra Chaldæerne; med Fubelvøft forkynder dette, lader det høre, udbreder det indtil Sordens Ende; figer:
gjenløft fin Sener Safob, —0.52, 11. Ser. me a, 45. adh. 2,11.
21. og de five pt Tørt, gjennem Ørfener fører han dem, Vand af Klippen lader han vinde for dem;
Band. 2Mof. 17,6. 4 Mof. 20,11. 5Mof.8, 15. Pf.78, 15.16 ; 105,41 ; 114,8. 160r.10,4. 22.
have ingen Fred. Bo Ser. 16,5.
Hører paa mig, § Øer!
SR Agt, Å Folk fra det Fjerne!
Liv, fra min Moders Skjød har han nævnet mit Navn.
Ser. 1,5. Luc.1,30 fg. 2.
Skygge har han Fjult mig, og han har gjort mig til en blant Piil, i fit Kogger har han gjemt mig.
ab. 1,16; 2,12.16; 19,15.21. Ehr.4, 12.
61.51, 16.
3. 28 han fagde til mig: Du er min Tjener, Israel, i hvem jeg vil forherlige mig;
49,1. Joh. 17,4.
4. Dg jeg, jeg fagde: Forgjæves har jeg bemøtet mig, omfonft og for Intet har jeg forteret min Kraft; dog min Met er hos Herren, og min Løn hos min Gud.
c.58,1. :
5. Og nu figer Herren, fom dan nede mig fra Modersliv til en Tjener for fig, for at føre Jakob tilbage til bam og Israel, fom ikke blev fam, let*
*fordi det ikke BE Matth. 23, 37. Luc. 18, 34. 35.
6. han figer: De er for vinge, at du er min Tjener for at opreife Jas fobs Stammer og føre de Bevarede af Israel tilbage: faa vil jeg da gjøre dig til Hedningernes Lys, at min Frelfe maa være indtil Jordens Ende. 6.42,6; 45,22; oe gg: 2,7. Ap. G. 19,47.
7. Saa figer Herren, Fsraels Gjen: løfer, hans Hellige, til ham, fom er foragtet af hver Sjæl, til ham, fom vækfer Folks Afféy, til Herfkeres Tjes ner: Konger ffulle fee det og reife fig, Fvrfter (ffulle fee det) og kafe fig ned, for Herrens Skyld, fom er tro: faft, for Fsraels Helliges Skyld, fom udvalate dig.
0.43, 14; 60,3. 10.
9. for at fige til de Bundne: Gaaer ud! til dem, fom ere i Mors fet: Kommer frem for Lyfet! paa Veies ne fulle de græske, og paa alle bare dent. 6.61,1.
Kildevæld Fal han lede dem. ab. 7, 16.17. Pf. 121, 6; 28,2.
11. Dg jeg oil gjøre alle mine Bjerge til Bete, og mine banede Veie fulte forhøies.
12. See, diske fomme fanget borte fra, og fee, diske (Fomme)
Land. €.43,6; 60,4.
13. Jubler, § Himle! og fryd dig, du Ford! F Bjerge, udbryder i Frys defang! thi Herren trøfter fit Folk, og we J Elendige forbarmer han fig. cv. 44,23. Bf. 69,35; 96,11; 98, 4. Aab.12,12.
Dg ion fagde:
glemt mig. $Wf.13,2; 42,10. Gf.60,15; 62,4. Ier.8,19f9.
15. Kan og en vinde glemme fit | blende Barn, faa hun ikke forbavmer fig over fit Livs Søn? — om end de glemme, faa glemmer jeg bog iffe dig.
1Rong.3, 26. Pf. 9,13.
17. Dine Børn fÉynde fig (til dig); dine Medbrydere og dine Ødelæggere, de fEulle drage ud fra dig.
18. Dpløft trindt omkring dine Di ne, og fee! de famle fig Allefammen, de fomme til dig; faa fandt jeg les ver, figer Herren, dem Alfefammen fEal du iføre dig fom en Prydelfe og binde dem om dig, fom en Brud;
Endnu ffulle dine, den Barn på Børn fige for dine Øren: Ster det er mig (for)
6.54, 1 fg.
. Saa figer den Herre Herre:
dine Sønner ved Barmen, og dine Døtre fulle bæres paa SEulderen. €.13,2; 62,10. Ser.50,2.
23. Og Konger fulle være dine Fofterfædre, og deres Fyrftinder dine Ammer; med Anfigtet ffulle de ned; Bøie fig til orden for dig, og dine Føbderé Støv fulle de flitfe, og du fFal. fornemme, at jeg er Herren, og at de, fom bie efter mig, iffe Eulle vorde tilfFamme.
Pf. 72,9. Ef. 60,14. 16. Mich. 7,17. Bf. 2,12; 25,3. Gf.40,31; 45,17. Mom. I, 33.
den Vældige, eller kunne den Netfær: diges Fanger undkomme+? *o. e. fan det fangne Israel haabe at vorde frelft fra fin mægtige Flende, der fo maa fy nes at have Ret til at beholde det, efterdi Israel ved fine Synder har forffyldt fin Glendighed? Jer. 25, 9; 2 8.
25. (Sa3) thi faa "ger Herren: Baade ftulle den Vældiges Fanger tages fra (Ham), og Voldsgmandens Bytte undfomme, og med din Mods part vil jeg, jeg gane ivette, og dine Børn vil jeg frelfe.
Luc. 11,22. Pf.35,1. Gf.47,6.
€.51,23; 37,20. 63.38, 23.
Herren hav vel nu forftødt fit Folk for dets Synders Skyld, men ikfe aldeles; Han, den Almægtige, baade fan og vil antage fig det igjen og frelfe det, 1:3. Mesftas vidner om, at han i villig Lydighed har fulgt Fa derens Kald, forkyndt hans Ord og taalt Lidelfer og Forfmædelfer i faft Tillid til ham, og tvøjter fig med, at han fremdeles vil hjæl pe ham og tilintetgjøre alle Hans Fiender, 4-9, formaner de Gudfrygtige til i Ned og Friftelfe at forlade fig faft paa Herren, og forfynder de Ugudelige, fom ville hjælpe fig felv, at de fun ville berede fig Fordærvelfe, 10.071.
1. Saa figer Herren: Hvor er da Eders Moders Skilsmisfebrev, Hoo med har jeg fendt hende bort? eller hoo er den, fom har Noget at Ereve af mig, til hvem jeg har folgt Eder? fee, for Eders Misgjerningers Skyld ere F blevne folgte, og for Eders Dvertrædelfers Skyld er Eders Mo; der bleven fendt bort.
5Mf.24,1.4. Jer.d,1.8. 2 Kong. 4,1.
2. Hvorfor fom jeg, og der var iffe et Mennefke? Hoi raabte jeg, og der bar Fngen, fom fvarede? er min Haand forkortet, faa den iffe fan fors føfe? eller er der ingen Kraft hos mig til at redde? fee, ved min Trufel udtørrer jeg Havet, gjør Floder til en Ørken, faa deres Fiffe ftinke, fordi der intet Vand er, og døe af Torft.
4Mf. 11,23. Gf.59,1. 2Mof. 14,22.
6.42, 15; 51,10.
3. Jeg klæder Himmelen i Sort, 0g Sæk* gjør jeg til dens Dække.
0. 13,10, 2Mof. 10, 22. Matth.24,29; 27,45. Aab. 6,12. "d. e. Sprgedragt.
%0h.8, 28; 6,68; 7,46. Matth. 7,28. 29.
5. Den Herre Herre aabnede mig Øret, og jeg var ikke gjenfividig; jeg veg iffe tilbage.
$Pf.40,9.
6. Min Nog hengav jeg til dem, fom floge, og mine Kindbeen til dem, fom rykkede (Skjægget) af; mit An: figt ffjulte jeg iffe for Forfmæbdelfer og Spot.
Matth.26, 67. Luc. 22, 63 fg.
mig, Hoo vil gaae irette med mig? fader og flage frem med hinanden; Hoo er min Modpart? han fomme hid til mig.
9. See, den Herre Herre, han vil hjælpe mig, bov er den, fom vil domfælde mig? fee, de ffulle allefam: men ældes fom et Klædebon, Mel fEal fortære dem.
Rom. 8,34. Pf. 102,27. Gf.51, 6.8.
10. Hoo er der blandt Eder, fom frygter Herren, fom hører paa hans Tjeners Nøft? — naar han vandrer i Mørke, og intet Lys inner for ham, faa forfader han fig paa Hew vens Navn og fioler paa fin Gud!
Pf.25,12 fg. IJer.25,4. Dan. 9,6. Begr.9,2.6.
11. See, alle 5, fom fænde Fl, fom væbne Eder med Brandpile, gaaer fun i Eders Jibs Lys og blandt de Brandpile, F have antændt! —fra min Haand fFeer dette Eder: i Pine ffulle Å forste til at ligge.
ce 1,81.
Herren, fom kaldte Abraham, vil opfylde den ham givne Forjettelfe, vil igjen opreife det ødelagte Zion og forøge fin troende Menighed med omvendte Hedningefolf; fa fnart vil han frelje Sine med on evig Frelfe fra dered Flender, fom Fun ere forgjængelige Menneffer, 1:8. Guds Folk anraaber Herren om Hjelp og Frelfe fom i fordums Dage; Herren lover frart at hjælpe dem, men bez breider dem deres Mennefkefrygt, fFildrer fin Magt til at frelfe dem og forkynder, at Mesz fag ffal fuldbyede hans Raad til Stons Frelfe, 9-16. Herren, fom hav ladet Jerufalem briffe fin Bredes Bæger, vil vække det til dets Fiender, 17-23.
1. Hører paa mig, §, fom jage efter Netfærdighed, §, fom føge Her: ven! fÉner hen til den Klippe, af Hvil: fen $ ere udhugne, og til den udhus lede Brønd, af hvilfen S ere udgravne.
c.48,1. Pf.68,27.
2. Stuer hen til Abraham, Eders Fader, og til Sara, fom fødte Eder; thi een var han, der jeg faldte ham; men jeg belfigner ham og mangfols biggjor ham;
Mof. 17,5. 6. Rom. 4,11. 1Mof. 12, 1 fy.
€.61,2.3. 1Mof.2,8.
Bf. 102,27. Gf.50,9. Luc. 21,83.
7. Hører paa mig, I, fom fjende Retferdighed, du Folk, t hvis Hjerte min Lov er: Frygter ei Menneffers Haan, og forfkrækfes ei for deres Forfmoædelfer ;
Bf. 37,315 40,9. Matth.5, 11.
9. Vaagn op, vaagn op, ifør dig Styrke, du Herrens Arm! vaagn op fom i gamle Dage, i Fortidg Sleg: fer! var det iffe dig, fom fældede Dvermodet*, fom gjennemborede Hav; uhyret? Å 92 Mof.14,14; 6,6; 152 Pj. pi 14;89,11.
Gf.27,1; 30,7 - 63.29,3 3. — 10.
2 Mof. 14,21 fg. Pf.66,6.
51, Gay.
deres Hoved;
de naae, Sorg og Suk ffulle fine.
0. 35, 10; 62,12; er 7; 66,14. 305.16,22. Aab. 21, 4.
9.56,5; 118,6. Matth. 10,28. Ebr. 13,6.
1 Petr. 1,24. Gf.40,6.
13. og at du glemmer Herren, din Skaber, fom udfpender Himmelen og grundfefter orden, og ængfter dig Beftandig, den ganffe Dag for Tren: gerens Harme, naar han har lagt (fin Piil) tilvette for at fordærve? —hvor er da Trengerens Harme? Ser.2,32;18, 15. Hvf.8, 14; 13,6. Vf.78, 11.
Gf. 44, 24.
Ser.31,35. Gf.54,5. Jer.10,16.
(A 49,2; 59,21. Jeri, 9; 5 304. 7,16; 8,28; 12,49; 14,24. 2,93.
17. Baagn op, Haagn op, flat op, Ferufalem! du, fom har drukket af Herrens Haand hans Bredes Bæger, re Kalk har du drukker, ug ene Mf.60,5; 75,9. Ier.25,15. 63.23,38.
$Hab.2, 16. ab. 314,10; 16, 19.
18. Hun har Sngen, fom leder hende, af alle de Børn, hun har født, og Ingen, fom fager hende ved Haan: den, af alle de Sønner, hun har ops foftret.
19. To Ting var det, fom vederfoc reg dig, hvo ynfes over dig?
di 2 047,9.
lane paa alle Gadehjørner fom en Hjort i Garnet, de, fom vare fulde af Herrens brændende Brede, af din Guds Sfjælden.
Vege. 2, 19.
21. Derfor hør dog dette, du € lendige! og du Drufne, dog ikke af Biin!
23. Og jeg giver dem i dine Under tryffere8 Haand, fom fagde til din Sjel: Boi dig ned, at vi funne gaae over (dig)
fom gif derover. 0. 49,26. Bf. 129,3.
Herren forjætter fit Folk, at Han vil befrie det fra det babyloniffe Fangenffab og fra Djævelens og Syndens Bold, 1-6. Det gledelige Budffab om Frelfe og Fred Fal bvinges Herrens Stad ved hans Sendebud, der fulle modtages med Fryd og Jubel, 7:10. Guds Folk opfordres til at drage ud af Baz Bel og vare fig før al Uveenhed, 11. 12. Hervens Tjener, Mesfias, fal efter fin dybe For: nedrelfe herligen ophøies og vorde til Frelfe ogfaa for mange Hedninger, 13-15.
i Baagn op, baagn op, ifer dig din Styrke, Zion! ifør dig dine Pragt: Fleder, Ferufalem, du hellige Stad! thi der (Fal iffe komme i dig yder, mere nogen UomfFaaven eller Ureen.
151,17. Aab.21,27.
2. Ryft Støvet af dig, fat op, fær dig (paa Thvonen), Jerufalem! gjør dig løs fra Baandene om din Hals, du Fange, Sions patter!
3. thi faa fi ar, Dot:
I gjenløfes ;
22 thi faa figer den Herve Herre: Til Ægypten drog mit Folf ned i Førfiningen for at boe der fom Frem: mede, og Usfur trykkede det for Stet.
1Mof. 46,6. 2 Koug.17,5 fg. 18, Tfg.
36,20.23; 20,9. 4 Mo. 14, 15.16.
6. Derfor ffal mit Folk lære at Fjende mit Navn; derfor (Faldet lære at Fjende) paa den Dag, at jeg er den, fom taler: See, her er jeg.
7. Hvor deilige ere paa Bjergene hans Fødder, fom bringer godt Bud, (Fab, fom forkynder Fred, fom bebus der Godt, fom forkynder Frelfe, fom fi ger til Zion: Din Gud er Konge.
Nah.2, 1. he 10,15. 2Gvor. 5,20.
8. Hør dine Vægtere raabe, de opløfte Møften, tilhobe juble de; thi (fom) med Die mod Øie fee de, naar Herren vender tilbage til Zion.
c. 62,6. 9.12.
9. Bryder ud, jubler tilhobe, F Fer rufalems Ruiner!
10. Herren lotter fin Hellige Arm for alle Folkenes Dine, og alle Fors dens Ender fee vor an Fvelfe.
0.58,1. Pf.
11. Affted, affted ! hp ud derfra! rører ei ved noget Ureent! drager ud af dets* Midre! renfer Eder, F, fom bære Dupes Kar!
¢.48, 20. 2607. 6,17. * Babels. 12.
So ud, og i Flugt Enulle § ikke or bort;
2 2Mo. 12,11. 5Mof. 16,3.
14. Sigefom Mange forfærdedes over dig"
Samy, ests 9.13. 53, 3.
15. faaledes "fat han beftænte * mange Dedninger, for han Fulle Konger tillutfe fin Mund; thi hvad der ikke ev blevet dem fortalt, det fee De, og hvad de iffe have hørt, det fornemme de. * 5. e. venfe, 3Mof. 16, 18fg. Chr. 12,24. 1 Petr. 1,2. 1 306.1, 7. Mid. 7, 16. Ef. 65,1. Rom. 15, 21. :
gren fpaaer herligen om Mesfias's Yorløsningsvært: Foragtet af Menneffene formebelft fin vinge Skikkelfe og dybe Fornedrelfe, bærer han lydig og taalmodig ved fin bitre Livelfe og forfmebdelige Død vor Synd og Straf til vor Fred og Frelfe, 1-7.
fin himmelffe Faders Billie. Han fører Mange til faliggjøvende Kundffab om fig, vetfærdiggjør dem ved fin Forfoningsdød og beder for Dvertræderne, 8-12.
1. Doo troede port Budffab? og for hvem er Herrens Arm aaben baret? $vh.1,5.11; 12,88. Rom.10,16. Gf.52, 10.
2. Han jod op fom en Ovift for hans Anfigt og fom et Nodffud af før Ford, han havde ingen Sfiffelfe og ingen Derlighed, og vi faae ham; men der var iffe et Udfeende, at vi funde have Loft til ham.
11,1; 52,14.
3. (Han var) foragtet og ikke mere at regne blandt Mennefker, en Mand, fuld af Viner og vel Fjende med Syg: bom, og fom En, for hvem man ffjuler fit Anfigt, foragtet, og vi ag tebe ham for Sntet.
Pf-22,7. Mare.I, 12. 3Mof. 13,45.
4. Bisfelig, han har taget vore Sygdomme paa fig, og vore Piner, dem bar han;
elendig. Matth. 8,17. 30h.1,29. 1 Petr.2, 24.
5. Men han er faaret for vore Dvertræbdelfer, Énuft for vore Mis: gjerninger; Straffen (lage) paa ham, at vi fÉulde have Fred, og ved hans Saar have vi faget Legedom.
6, Bi fore alfefammen vild fom Saar, of vendte og hver til fin Vei; men Herren lod vores alles Mis:
gjerning møde ham. mf. 119,176. 63.34, 5. 1Petr.2,25. 65.56, 11.
7. Han blev mishandlet, uagtet han var elendig, og han oplod ikke fin Mund, fom et Lam, der føres hen at flagtes, og fom et Faar, der er flumt for dem, fom klippe det, og han ops [od iffe fin Mund.
Matth.26,63; 27,14. Mare. 14, 61. Ap. G.8, 32. 1 Petr. 2,23. Jer. 11, 19.
8. Fra Angeft og fra Dom blev ban borttagen, og Hoo udregner hans Slægt? thi han blev Filt fra de Les vendes Land — for mit Folks Miss gjerningå Skyld, hvem Plagen tilkom. Å Mof. 15,5522, 17. Gf.54,1 fg. Ebr.2,13fg.
1 Gr. 15,3.
9. Dg man beftemte Hos Ugudelige * hans Grav, — dog hos en Mig (var) han i fin Død, — uagtet han ikke havde gjort Vold, og der iffe var Svig i hans Mund. Matth. 27, 38.57. 60. Ioh.8,46. 2Gor.5,21.
1 Petr. 2, 22. 1904.8,5.
* af Herrens Villie har Fremgang ved ham. 9.4.5. Rom.4,25; 5,19.
304. 17,2.6. * doe. han ffal i Lighen med Jordens Mægtige vinde rige Setersfrugter, Bf. 68, 19. Mare. 15, 28. Lue.22,37. Rom. 8,94. br. 7,25; 9,24. 1 50h.2,1.2.
54. Capitel De Troendes Menighed, der fyntes ganffe forffudt af Herren, vil han fom dens AÆgtemand after antage fig og ffjenfe den faare talvige Børn, idet ogfaa Hedningerne fulle felig holde fin Fredspagt med den, 1-10.
1, Naas med Fryd, du Ufrugt; bare, fom iffe fødte! bryd ud i Fry: deraab, og juble, du, fom iffe var i Barngnød! thi flere ere den Eenliges Børn end hendes Born, fom har Mand, fi ger Herren.
Gal, 4, 27. Sac). 9,9.
2. Udvid dit Paufuns Sted og lad den udfpænde dine Boligers Teps per, forhindre det ei; fræk dine Sno rer langt ud og befæft dine Pæle;
lagte Stæber, 63.36, 33.
mere 'fomme (hu; Begr. 1,1.20.
Navn, 'og Fsraels Hellige er din sg al Fordens Gud Faldes an;
" $0.2,19;12,6. Gyh.5, 2519.
6. thi fom en forladt og i Manden bedrøvet Ovinde Faldte Herren dig, og en Ungdoms Hufiru, — Hoi Enlde hun forffydes, figer din Gud.
3 Sam.1,10.15. 2 Rong. 4,27.
7. I et lidet Øteblik forlod jeg dig;
famle dig. £,60,10. Ea. 1,16.
8. Der (min) Fortørnelfe løb over, fEjulte jeg mit Anfigt et DiebliE for dig; men med evig Mifkundhed for barmer jeg mig over dig, figer Her:
ven, din Gjenløfer: Bf.30, 6.8. 6.57, 11.
9. thi (fom) Noahs Bande er dette mig:
Efaias. 59 deri optages, og til evig Tid vil han uvof:
aa big;
1 Mof. 8,21; 9,11.15. Sir.44,21.
10. thi Bjergene ffulle vel vige, og DHøiene votfes;
Pj.146,6. Gf.61,8. G3. 34,25 fg. 37,26.
$7. 108,13. 649,15. Ser.31,20.
* en Deig af Blyglands og Ofte. Aab, 21, 1959.
Og jeg gjør dine Tinder af Lo og dine Porte af Carfunkek ftene og hele din Ringmunr af dyrer bare Stene.
Ser. 831,34. Ebr. 8,11. Soh. 6,45. Nom.5, 1.
Sof). 14,27; 16,83.
15. See, man rotter fig fammen (imod dig), — det ev iffe fra mig;
bi al gane over til dig. 9, fal g Rom. 8, 31.
16. See, jeg Faber Smeden, fom pufter i Kulilden og frembringer et NedfFab fil fin Gjerning, og jeg (Faber en Øvdelægger til at fordævde.
færdighed a mig, figer Dee. Vtisd.3,8. 1 Cor. 6, 2.
De Fattige I Aanden indbydes til at komme og uforffyldt faae Deel'i Guds overflødige, evige frie Naade i Chrifto, I Ju For ogfaa Hed: ningerne fulle indlemmes, 1:5. De Ugudelige formanes til, medens det endnu er å at omvende fig til Herren, fom er rig paa Barmbjertighed, 6. 7. — Herrens, Tanker og Beie ere høit ophøjede over Menneffenes, og hans Ord ffal visfeligen udrette, hvad det tilfiger : Hans Menighed al herligen frelfes og belfignes til Fryd og Jubel for den hele Sfabning, 8:13.
og uden Betaling Viin og Melk. 619,3; 44,3. Gir, re 34. Sad.13, 1.
2. Hvi tilvele 3 Sølv for Hvad der iffe er Brød, og Evers Erhverv for det, fom ikke fan mætte?
Fede. Pf.22,27 fg. Ordfyr. 28,25. Ef. 25,6. 3.34, al. 4,2.
Mifundhed mod David, den diske. 054,10; 61,8. Bf. 105,8. 10; 111,9.
Ser. 50, 2&an. 7,12fg. ar Pf. 89,4 fg. 50,89. Ap. ©. 2,30; 13,34. 4. See, til et Vidne for Folteflag fætter.
erfFer over Folkefla 2 SER Sr. 1,8; 72,8 fø.
er nær. 1 Kron. 98,9. i mr væ 10,12. Am.
ade; lane 18,30.31; 198,11. 190el2, 12.13. (1.54, 10. Pf. 103,3 fg. Luc. 15, 20 fg. 8. thi mine Tanfer ere iffe Eders Tanker, og Eders Bete eve ikke mine Veie, figer Herren;
55, 56. Cap.
9, thi fom Himmelen er høiere end Sorden, faaledes ere mine Veie høiere end Eders Beie, og mine Tanker (hHøtere) end Eders Tanker;
10. thi ligefom Regnet og Sneen falder ned fra Himmelen og ikke ven:
12. thi i Glæde fEulfe Å drage ud, og i Fred fulle IF føres frem; Bjers gene og Hoiene fulle udbryde i Fry: deraab for Eders Anfigt, og alle Mar: fens Træer fulle Hoppe i Hænderne.
c. 41,19.
Alle, fom ville holde Guds Bud, ogfan Hedninger og Gildinger, fulle vorde Medlems mer af hans Menighed og faae Deel i alle dens Goder, 1-8. Israel ffal forinden gives til Priis for Hedningerne til Straf for dets Fordærvelfe, hvilken ifær hos dets Ledere fommet tilfyne, 9-12.
1. Su figer Herren: Holder Met og gjører Metfærdighed ; thi nær er min Fvelfe til at fomme, og min Retfær;
dighed til af aabenbares. Btisd. 1,1. Cf.46,13; 62,1. Rom. 19, 11. 2. Galigt det Menneffe, fom gjør dette, og det Mennefkes Barn, fom holder faft derved, fom holder Sab; baten, faa han ikke vanhelliger den, fom varer fin amme, faa den flet iffe gjør noget Ond c.58,13fg. 2Mof.31, IU 19,530; 26,2. Ser. 17,22.24.
0.14,1. 5Mof.23,1. Ap. G.10, 34 fg.
Aab.2, 17; 3,5.
Ppf.25, 10; 103, 17.18.
Pf.2,6; 15,1 fg. 1Kong.8,43. Ser. 7, 11.
63.20,40. Matth.21,13. Mave. 11,17.
8. Saa figer den Herre Herre, fom famler Fsraels Fordrevne: Endnu vil jeg famle (Undre)
Mich. 4, 6.7. 3evh.3, 19.20. Joh. 10, 16.
9. Ale F Markens Dyrt! kommer at æde alle Dyr i Skoven**
10. Hans" Vægtere ere blinde alles fammen, de bide Fntet;
11. Men de Hunde ere graadige, fjende ikke til Mættelfe, og de ere Hyrder, fom ikke vide at give Aar;
fra den Sorfte til den Side. 0.53,6. Ser. 6,13; 8,10.
6. 22, 13 fg.
) 61 57. Capitel.
De Retfærdige omfomme; men Ingen agter | berpaa; dog, de vandre bort i Fred, 1. 2 De Ugudelige fpotte Gud, bole med Afguder og føge Hjælp hos diske, de frygte, men frygte iffe Herren; derfor vil han hjemføge dem, 3-13. en de Troende, fom forlade fig paa Herren, fulle atter fomme til Zion, naar han forbarmer fig over fit Folk, ja Enz hver, Nær eller Fjærn, fom ydmyger fig for Herren, fal af ham annamme Forladelfe og Fred, 14-19. De gudelige derimod have ingen Fred og ville ingen faae, 20. 21.
1. Den Metfærdige omkommer, og der er iffe Mogen, fom lægger det paa Hjerte, og fromme Mænd bort; ryffes, uden at Nogen agter paa, at det er for Ulyffens Skyld, at den Met; færdige bortrykkes.
Biisd.4, 14.15. 2 Kong. 22, 20.
2, Han gaaer ind med Fred; de hvile paa fine Leter, Enhver, fom van, drer fin lige Vei.
Vitsd. 4,7; 3,1.
3. Men fommer IF hid, I Trold; qoindens Børn, du Horfarls og Hors qvindes Yngel!
Matth. 12, 39;
4. Over hvem gjøre § Eder lyfti ge? over. hvem luffe IF Munden vidt op, ræffe F Tungen langt ud? Ere F ei felv Overtræderes Yngel, en Løgnens Sæd?
5. 5, fom ere optendte af Brynde ved Terebintherne, under hvert grønt Træ, fom flagte Børnene i Dalene under Klippers Tag!
1 Song. 14,28. 2 Kong. si, 4. Jer. 2, 20; 3,13. 63.20,28; 16,21; 23,89.
6. I Bækfens glatte Stene* (bes ftaaer) din Deel, de, de ere din Lod; ogfaa for dem udøjød du Drifoffer, ofrede du Madoffer, — (Fulde jeg lade mig trøfte over dette?
+ hvormed bedreves Afgudert.
Paa høie, ophøtede Bjerge res be du dit Leie; ogfaa der fieg du op for at ofre Sfagtoffer.
0.65, 7. Sj. 4, 12 fg.
8. Og bag Døren og Dørftolpen fatte du dit Mindesmærke; thi fra mig (bortvendt) blottede du (dig) og fieg op, gjorde dit Leite bredt og tins gede dig (Løn) af dem"; du elffede Gamletet med dem, du faae dig om efter Stotter*x, *fguderne. Billeder eller Stene, hvormed man bedrev Afguderi. 9. Og du drog (faldet) med Olie til Kongen *, og du falvede dig med mange vellugtende Salver, og du fendte dine Bud langt bort og dybt ned indtil Dedsriget.
… * Ufguden.
10. Formedelft dine Veies Mængde blev du treet, dog fagde du ikke: Det er forgjæves! du fandt (endnu) Liv i din Haand; derfor blev du iffe foag.
| føgn og iffe fom mig ihu, lagde det iffe paa Hjerte? er det ikke faa: Jeg tier, og Det fra fordums Tid, og mig frygtede = Lop iffe? 1. Ef.49,14.
13. Naar du fFriger, faa lad din Hob* redde dig! dog, dem alfefan men (Fal Vind løfte op, et Vindpuft bortrytfe; men den, fom forlader fig paa mig, han ffal arve Landet og tage i Eie mit hellige Bjerg.
TUR af Afguder. 19; 84,13. &F. 60,21. + 18,1f9. Gf.56,7.
* Herren. 0.40, 34 42,16; 62,10.
45. thi faa figer den Høle og Op "høiede, fom troner evindelig, og hvis Navn er helligt: Å det Hote og fom den Hellige boer jeg, og Hos ben Sønderknufte og t Aanden Medbsiede, for af gjøre de Medbøtedes Aand le: vende og for af gjøre de Sønderknu: fies Hjerte levende; $f.92,9; 97,9; 113,575. Luc. 1,49. Gf. 66,2.
734/19; 51,19; 198,6; ; 17,8.
16, thi iffe til evig Si vil jeg gane irette og iffe evindelig være bred;
Bf. 1050. Mich. 7,18. Pf.78, 38.39.
defyge blev jeg vred og flog ham, idet jeg ffjulte (mit Anfigt) og var pred, og han gif bortvendt paa fit Hjevtes Vet. + Jsraels. c.54,8;59,2. Mich. 3,4. ;
19. idet jeg (Faber Læberg Grøde"; Fred, Fred for Fjern og Nær! figer Herren, og jeg læger ham.
* 205 og Brits. Gbr. 13,15. 6f.52,7. ph. 2,17.
20. Men de ilgudelige ere fom det oprørte Hav; thi file fan det ikke " være, og dets Vande udfafte Skarn og Dynd. : Sud. v. 13.
21. Der er ingen Fred, figer min Gud, for de Ugudelige.
©. 48, 22.
Bropheten foreholder Hyklerne i Israels Voll, at deres Gudstjeriefe og deres Fafte ingenlunde funbe være Herren velbehagelig, 15. Han vifer dem, hvorledes de maatte fafte, og Hvorledes de maatte helligholde Sabbaten, for at Herrens Forjættelfer paa dem kunde opfyldes, 6:14.
1. Jlaab af Steuben, fpar ei! op; løft fom en Bafun din Neft og for:
c.40,9. Mic). 3,8. Ef.62,6. Hof.8,1.
2. og mig adfpørge de dog Dag for Dag, og af vide mine Beie bes gjære de; fom et Folk, der har gjort Metfærdighed og ikke forladt fin Guds Met, fordre de af mig retfærdige Domme; at Gud fal nærme fig, bes gjære de.
3. Hvi faftede vi, og du faae det iffe? hoi plagede vi vor Sjæl, og du vil iffe vide det? — Gee, paa Eders Faftedage finde Å paa, hvad Eder hes bager, og alle Eders Arbeider drive IF paa.
4, See, til Kiv og Trætte fafte I og til af flage med Ugubdeligheds Mæve;
5. Er faadan den Fafte, jeg finder Behag i: en Dag, da et Mennefke plager fin Sjæl? det, at man bøter fom Sivert, fit Hoved og reder fin Seng i Sef og Affe? — Falder du det en Fafte og en Dag, velbehagelig for Herren?
Sad. 7,5.
6. Er iffe dette den Fafte, jeg fin der Behag i: af Å løfe Ugudeligheds Lænker, fprænge Aagets Baand og flippe Fortrykte frie og fønderbryde hvert et Aag?
7. Mon ikke det*: at du bryder dit Brød til den Hungrige og lader bjemløfe Elendige fomme i Huus? naar du feer en Møgen, at du da klæder ham og ikke Ejuler dig for dit Kjød ? * neml. er den ute, jeg finder Behag i, v. 6. Sob 31,19. 63.18,7. Tob.4,23. Matth.25,35fg.
Bf.37, 6. Gf.52, 12.
9. Da fFal du paakalde, og Herren fEal fvare, (da) fEal du vaabe, og han fFal fige: See, her er jeg! naar du bortffaffer Aaget fra din Midre, fader være at pege Fingre" og at tale Ondt.
c.80,19; 65,24; 65,1. "de. at fyotte. c.57,4.
Pf.97, 11; 112,4.
12. Og Sønner af dig (Fulle ops bygge ældgamle Ruiner, Grundvolde, (font have ligget hen)
frandfetter af Stier til Bofettelfe. €.61,4. 9Am.9,14.
13. Naar du holder din Fod til bage fra Sabbaten, fra af gjøre, hvad dig behager, paa min hellige Dag, og falder Sabbaten en Lyft, (falder) Herrens hellige (Dag) æret og ærer Den, faa du ikke gager dine egne Bete, iffe finder paa, hvad dig behager, elfer fører (tom)
14, da fEal du forlyfte dig i Her: ren, og jeg oil lade dig fare frem over Fordens Hote og lade dig æde Jakobs, din Faders, Arv; thi Her: rens Mund har talet.
59. Capitel Marfagen til Folkets Elendighed ev iffe at føge dert, at Gud ikke fan eller vil hjælpe, men i Folkets fore Synder, 1-15. Gud vil i fin Metfærdighed og Nidkjærhed hjemføge faavel Israel fom Hedningerne med fvare Straffedomme, 16-19;
aldrig fal vige fra dem, 20. 21.
1. Dee, Herrens Haand er ikke for fort til af frelfe, og hans Øre er iffe for tunghøvt til at høre.
490ef. 11, 23. Ef.50,2.
2. Men Evers Misgjerninger have gjort Sfildmisfe mellem Eder og E Derg Gud, og Ederg Synder have tildækket (Hans) Anfigt for Eder, faa han iffe hører;
Mich. 3,4. Ef. 1,15; 57, 17.
3. thi Eders Hænder ere befmittede med Blod, og Eders Fingre med Misgjerning; Eders Læber tale Løgn, Evers Tunge udfiger Uret.
0.1, 15. 63.23, 45. Ordfpr.6, 16 fg. Rom.3,13.
4. Der er Ingen, fom fieoner ind med Retferdighed, oc Fngen, fom gaaer irette med Medelighed; de forlade fig paa Tombhed og tale For: fængelighed, de undfange Ulykke og føde Uret.
ob 15,35. Bf. 7,15.
5. Bofiliffæg udklække de, og Spin: delbæv væve de; den, fom æder af deres Æg, maa døe, og trykkes det iftyfter, Senet | pee fem en Dale.
6. Deres Pee bliver iffe til Klær der, og de fulle iffe bedække fig med fine Gjerninger; deres Gjerninger ere Dndfkabs Gjerninger, og der er Boldsværk i deres Hænder.
7. Dereg Fødder løbe til det Onde og hafte til at udøfe uffyldigt Blod; deres Tanker ere OndfFabs Tanker: der er Ødelæggelfe og Forfiyrrelfe paa deres Vete.
Ordfpr. 1,16. Rom. 3, 15fg.
8. Fredens Vei Fjende de ikke, og der er ingen Met paa deres Baner; fine Stier gjøre de Frogede;
9. Derfor er Netten langt borte fra og, og naaer Metfærdigheden og iffe; vi vente paa Lys, og fee, der er Mørke, — paa idel Solfkin, i idel Mulm maae vi vandre.
10. Bi famle fom de Blinde efter en Beg, og fom de, der ingen Dine have, famle vi om; vi fnuble om Mid dagen fom i Susmorket, paa fede Marker" (ere vi) fom Døde.
5Mof. 28,29. 2 Petr. 1,9.
* ber, hvor vi funde faae Kraft og Liv.
11. Vi brumme fom DBjørnene alfefammen, og fom Duerne Furre Hi; oi vente paa Netten*, og den fommer iffe, paa Frelfe, den er langt borte fra 08;
9.9. 0.38,14. 63.7,16. Mah.2,8. Ef.59,9.
12. thi mange ere vore Overty: delfer for dig, og vore Synder vidne imod og; thi vore Overtrædelfer ere hos og, og vore Misgjerninger, dem Fjende vi:
Bf. 38,5; 51,5. Ser. 3,13.
13. at vi have fyndet imod Herren og fornegtet ham og ere vegne til; bage fra vor Gud, have talet Under: trykkelfe og Frafald, have undfanget og udfagt af Hjertet Løgnens Ord.
2 Petr. 2,1. Pf.5, 7.10.
14. Og Retten trænges tilbage, og Metfærdigheden ftaaer langt borte; thi Sandheden er fnublet paa Thingfre:
vr. å Pf.12,2. Hof.4, 1.
16. Og ban fane, at der Yngen par, og han forundrede fig over, at der Sngen var, fom førte hans Sag; da hjalp hans Arm Ham, hans het.
Dø 63, 3. 1.
Og han iførte fig ig Retferdigs be en Brynje, og Frelfens Hjelm (fatte han) paa fit Hoved, og han iførte fig Hevnens Kleder og fvøbte Kappe. 5, 18fg. Do fi 17 1 Thesf.
18. Efter ie ja derefter vil han betale: fil fine Modftandere bræn; dende Vrede, til fine Hadere Veber: lag; til Øerne vil han betale Beder; ag.
19. Og fra (Solens) Nedgang ffulle de frygte Herrens Navn, og fra Solens Opgang hans Herlighed; naar Fienden fommer fom en Strøm, jager Herrens Aand ham paa Flugt.
645,6. Mal. 1,11.
20. Og der Fal fomme en Gjen: føfer for Fion og for dem, fom om:
figer Herren. ¢.1,27. Mom. 11,26.
21. Og jeg, — min Page med dem er denne, figer Herren:
691,16. Jer. 1,9.
Propheten fpaaer om, at Herrens Lys her ligen ffal opgaae i Sion, den Gviftne Kirke, og Hedningerne Fontme til famme, 1-3. St ons Børn føres didhen fra alle Kanter tilltgemed rige Gaver og Øffere, 4:9. Hedningerne, endog de, fom fordum undertrykte Sion, tjene det og virke til dets Forherligelfe, 10-16; med alle fine Børn ffal det være helligt og herligt; Herren felv vil være dets evige Lys, 17.
1. Stat op, bliv ys! thi dit kys fommer, og Herrens Herlighed op: gaaer over dig;
€:52;29;9,2.
306. 1, 5.9. 14.
3. Dg Hedningerne fulle vandre til dit Lys, og Konger til den Glands, om er opgangen over dig.
f RAE) 16 43, 6. B12, 5.
0. 49,12,18.
v.11. Hag. 2, 7.
6. En Mangfoldighed af Kameler fEal bedække dig, Midtans og Ephas unge Kameler, allefammen ffulle de fomme fra Scheba; Guld og Virak Bulle de bære, og Herrens Priis fEulle de forkynde.
1 Mof. 25,4. Pf. 72,10. 7. Alle Kedars Faar ffulle famles til dig, Nebajoths Væbere Fulle tiene dig; de fFulke (mig) til Velbehag be; flige mit Alter, og min Herligheds Huus vil jeg forherlige.
Mal. 1,11. Ef. 42, 11.
8. Hoo ere disfe, der fomme flys dende fom Skyen, og fom Duerne til fine Dueflag?
9. thi paa mig fulle Øerne vente, og Tharjis: Skibene være forreft for at føre dine Børn hid fra det Fjerne; deres Sølv og deres Guld er med dem; for Herrens, din Guds, Mapns Skyld vg for Fsraels Helliges Skyld; thi han forherliger Dig.
i min Naade forbarmer jeg mig over big, €.49,16.17:54,7.8.
c.60,5. Aab.21, jg.
12. thi det Folk og det Mige, fom iffe tjener dig, de gaae tilgrunde, og Hedningerne blive aldeles ødelagte.
0.35, 2.
14. Og dine Plageres Børn fFulke gaae bøtede til dig, og alle dine For: agtere fulle nedbøie fig til dine Føds ders Saaler, og de frulle falde dig Herrens Stad, Israels Helliges Zion.
Pf. 72,9. Ef. 49,23.
t. 62, 4.
c.49,23, 26.
17. Yftedetfor Kobberet vil jeg hid: føre Guld, og iftedetfor Vernet vil jeg hidføre Sølv og iffederfor Træet Kod ber og iftedetfor Stenene Jern, og jeg oil gjøre din Øvrighed til idel Fred og dine Styrere til idel Met; færdighed.
6.26, 1.
Fo b ri ik Ch Er 7,8. Jaf.1,17. 130h.1,5f5.
21. Dg dit Folf, — de ere alle; fammen retfærdige, til evig Tid ffulle de ete Landet fom min Plantnings Diff, fom mine Hænders Gjerning (til min) Forherligelfe.
Bf. 97,11. Matth.5,5. Gf. 57,13; ,23;61,3.
Mesfias vidner om, af han er falvet med Guds Aand for af forkynde og meddele alle Bodfærdige Frigjørelfe fra Synden, Metfærdighed, Fred og Glæde, 1:3. Da ffal det Falone  ovbygges;
Menigheden, der ffal være et Folk af Pre: fter og faare velfignes af Herren, fom futter en evig Pagt med den, 4:9. Menigheden taffer Herren med Glæde for hans Frelfe, hans Retfærdighed og de Fl ham modtagne vige Aandens Gaver, 10.
Luc. 4, 189. Gf.11,2. Matth.5,5; 11,5.
Pf.34,19; 51, Hh 6f.57,15; 66, 2; 42,7.
2. til at ubraabe ef Naadens ar fra Herren og en Hevnens Dag fra por Gud, til at trøfte alle Sørgende:
0.63, 4. Matth. 5,4; 11,28. Lu. 6,21.
60. 61. Gap.
at 3. Pf.45,8. Ebr.1, 9. 71,3; 92,13 fg. Ser. 17,8. &.
4. Dg de fulle pa Ruiner fra ældgammel Tid; hvad der har ligget øde fra de førfte Slægter fulle de gjenopreife, og de fulle fornye ødelagte Steder, hvad der har ligget øde fra Slægt a Slet.
5. Dg St "
Børn Fulle være Eders Agerdyrfere og Eders Biingaarsmeend.
7. Sfiedetfor Eders Skam (fulle F faae) Dobbelt, og (iftedetfor) Skjend: fel fEulle de juble over fin Deel; ders for ffulle de i fit Land eie Dobbelt, evig Glæde Fal vorde dem til Deel;
0.40,2; 85,10; 51,11 ; 66,14.
8. thi jeg, Herren, elffer Met, has der Hvad med Uret er røvet, og jeg vil give (den)
em. c.65,23; 54,10; 55,3. E3.37,26.
9. Dg deres Sed (Fal Fjendes blandt Hedningefolkene, og deres Af: fom midt iblandt Folkene; Alle, fom fee dem, fulle Fjende dem, at de ere en Sæd, Herren har velfignet.
Hab. 3,18. Luc. 1,47. Sach.3, 4fg. ab. 3,5; 6,11.
11. thi fom Jorden, der lader fine Spirer ffyde frem, og fom en Have, der lader fine Værter fremfpire, faa, ledes fFal den Herre Herre lade Retferdighed og Pris fremfpive lige for alle Hedningefolkene.
Propheten vil ikke aflade at bede Herren om af forløfe fin Mentghed. Denne al vorde forherliget i aandelig Forening med fin Forlpfer, hvorom alle Fromme nafladelig Fulle Bede. Herren vil beffjærme den imod alle dens Fiender, 1-9. Forløft af fit Fangenffab, ffal den af fin Herre faae vigelig Erftatning før al udftanden Elendighed og blive et hel ligt, af ham beffyttet Folk, 10-12.
1. or Jioné Skyld vil jeg ikke tie, og for Ferufalems Skyld vil jeg tffe være ftille, indtil dets Metfærdigs hed udgaaer fom (Solens)
046,13; 56,1.
2. Og Folkene fulle fee din Ret færdighed, og alle Konger din Her:
Navn, fom Herrens Mund Fal nævne. al ¢. 65,15. %ab.2, 17.
Bits. 5,17. Aab. 2,10.
c. 60,15.
6. Paa dine Mure, Ferufalem! be ffiffer jeg Vægtere%; ikke den ganfke Dag og iffe den ganfke Nat, aldrig fEulle de tie; I, fom paaminde Her: ven, giver Eder ingen Mo!
*0.52,8; her om Bedende.
7. Dg giver et ham nogen Mo, indtil han grunder, og indtil han gjør Ferufalem til Pris paa Forden.
Que. 18,1 fg. Ef.61, 11.
8. Herren har fooret ved fin høire Haand og ved fin Styrfes Arm: Jeg vil iffe ydermere give dine Fiender dit Korn til Spife, og et fulle Frem, mede driffe din Moft, fom du har havt Møte med;
1.65, 21.22.
9, thi de, fom fanfe bdet¥, frulle æde det og prife Herren, og de, fom indfamle den**, fFulke drikke den i mi i 8 Forgaarde.
5Mof.12, 17 fg.
10, Drager ind, drager ind gjen; nem Portene, rydder Veien" for Folk fet; baner, baner Banen, renfer (den)
fene. 0.57,14. Pf.68,5.
11. See, Herren lader (fin Roft) høre til Jordens Ende: Siger til Zi: ong Datter: See, din Frelfe fommer; fee, hans Løn er med ham, og hans Betaling for hans Anfigt.
Saq.9,9. Ef.40,10. Aab.22,12.
iffe forladte Stad. ¢.35,9.10; 51,11; 62,4.
63. Capitel. ; Bropheten ffildrer Mesfias's herlige Seier over Edom i aandelig Forftand, fit Miges Fiz ender, 1-6. det han ffuer fit Folk lande flygtigt og elendigt, beffender han i dets Navn, at det havde været gjenfiridigt mod Herren og utafnemmeligen misbrugt hans vige Naade og derved paadraget fig hans Brede, og fin nærværende Elendighed, Hvilken det dybt følte, naar det faae hen til Jsraels fordums Herlighed og Herrens naadige Bez fjærmelfe og Brelfe, færdeles i Mofe Dage, 7:14; hvorefter han beder, at Herren nit, fom fordum, vilde frelfe fit ulykkelige Folk af -dets ftore Elendighed, 15-19.
1. Doo er denne, fom fommer fra Edom, i røde Kæder fra Bosra, denne, faa prægtig i fit Klædebon, Eneifende Å fin Krafts Fylde?
2. Hvorfor er dit Klædebon blevet rødt, og dine Klæder fom dens, der trader Viinperfen ?
3. Perfekarret har jeg traadt alene, og af Folkene var der Ingen med mig; men faa traadte jeg dem i min Brede og fondertrampede dem i min Harme; da fpreitede deres Kraft* paa mine Klæder, og hele min Klæd ning har jeg befubler; ». e.
4. thi Hevneng Dag var i mit Hjerte, og mine Gjenløftes Aar var fommet;
«18,9; 34,8; 61,2. Jer. 51,6.
5. og jeg fae mig om, vg der var Ingen, fom hjalp, og jeg forundrede mig, og der var Ingen, fom fod mig bi; da hjalp min Stem mig, og min Havme, den fiod 2 bi;
6. og jeg nedtraadte Solfeflag i min Brede og gjorde dem drukne* i min Harme, og jeg tedftyreede til Jorden.
4,24, å "Ser. 48, 26.
7. Herrens er vil jeg forfynde, Herrens Pris, efter Alt, hvad Herren har gjort imod og, og hang megen Godhed mod Fåraels Huus, fordi han har gjort imod dem efter fin SR og efter fine Miffundheders Fylde.
Bf. 77,12 fg. 103 200. 105, 5fg.
8. Dg han fagde: Sandelig, mit Folk ere de, Børn, fom iffe fulle fvige; og han blev dem en Frelfer.
9. Å al deres Trængfel var der in gen Trængfel, og hans Anfigts Engel frelfte dem;
2 Mof. 14,19; 23, 250. 23; 32,34. ©f.46,4.
10. Men de, — de vare sjenftris dige og bedrøvede hans HelligsNand; da forandredes han og blev deres Siende, han FR fe me dem.
11. Da tænkte det* paa de gamle Dage, paa Mofed, paa hans** Folk —: Hvor er han, fom førte dem op af Havet med fin Hjords Hvytde? hvor er han, fom gav fin Hellig:
* Folket. "+ Herrens.
2Moj. 14,29. V.77,21. 4Mof. 11,25.
63. 64. Gay.
13. han, fom lod dem gane igjennem Dybene, fom Deften gjennem DØrke: nen, faa de et fnublede?
14. Sigefom Ovæget, der gaaer ned i Dalen, førte Herrens Aand det * til Hvile; faaledes ledede du dit Folk for at gjøre dig, 3, herlige Navn.
15. Stu ned =  imlen? og fee, fra din hellige og herlige Bolig! hvor er din Midkjærhed og din Vælde? Dit Yndreg Brufen+ og din Barm bierttahen holde fig tilbage | jo mig;
Hof. 26, 15. Bar. 2, 16. Luc. 1, 78.
16. thi du er vor Fader; thi Abra: ham veed Yntet af og, og mFkrael, fjender og ikke;
t På VOLT. 78,95. 6.54, 8; 59,20.
Ordfpr. 23,11.
17. Hvorfor lader du og fare vild, Herre, fra dine Bete, (hvorfor) for: hærder du vort Hjerte, at det ikke frygter dig? vend om for dine Tjenes reg, for din Aros Stammers Skyld.
18. For en føte Tid har dit hellige Folk havt (Landet) i Eie; vore Mod:
Bf.79, 1 fø.
19, Vi ere blevne fom de, du fra Evighed af ei har herfFet over, over hvilke dit Navn ikke er nævnet. Gid du vilde fønderrive Himlene (og) fare ned, (gid) Bjergene maatte bæve for dit Anfigt!
Propheten vedbliver i hele Israels) Navn at bede, at Herren vil aabenbare fig i fin almægtige Kraft og frelfe fit Folk ligefom i gamle Dage, 14. Israel erkjender, at det felv havde ved fine Synder forfkyldt fin E-Tendighed, og beder Herren, at han vil afftane fra fin Brede, forlade deres Misgjerninger og fomme det ødelagte Jerufalem og Tempel ihu, 5:11.
* hører nøle fammen med Slutningen af 0. 68, 19: Gid du vilde fønderrive Himlene pf. 9.
2. Der du gjorde forfærdelige Ting, fom vi iffe ventede, foer du ned; for dit Anfigt bævede Bjerge.
2 Mof. 19,18 fg.
3. Og fra gammel Tid har man iffe hørt, iffe med Øret fornummet, har" intet Die feet en Gud foruden dig, der gjør (Saadant) for den, fom Bier efter ham.
1Gor.2,9.
4. Du fommer den imøde, fom med Glæde gjør Metfærdighed, dem, fom fomme dig ihu pan dine Veie;
frelfte! *pine Bete.
5. Dg vi bleve fom den Uvene al: fefammen, og al vor Metfærdighed fom et Befmittet Klæde, og vi visne de fom Lovet alfefammen, og vore Misgjerninger, — fom Vinden føre de og bort. ;
63.36,17. Jud. 9.23.
6. Dg der er Ingen, fom paakfals der dit Navn, fom reifer fig for at gribe dig; thi du har Fjult dit Anfigt for og og fadet og hentæres i vore Misgjerningers Vold.
7. Men nu, Herre! du er vor Fas der;
vi alfefammen. 0. 63,16. Sev.3,19. Mal.2,10. Rom. 9, 20.21.
8. Herre! vær iffe faa faare vred . og fom iffe Misgjerning evindelig ihu; fee, ffu dog, dit Folk ere vi alfefammen. Pf.25, 7. 9. Dine hellige Stæbder ere blevne en Ørken, FE er Blevet en Ørfen, erufalem et de. skrin Pf. 79, 1. 10. Vort hellige og herlige Huus, hvor vore Fædre lovede dig, er blevet opbrændt af Flo, og Alt, hvad der var vor Lyft, er blevet fil Ruiner, Pf. 74,7. 2Kong.25,9. 2 Keen. 86,19. 11, Bil du ved dette holde dig tik Bage, o Herre! vil du tie og trykke 08 fan faare?
Paa den foregaaende Bøn for Folket fvaz ver Herren, at han ftadigen i fin forbarmende Kjærlighed havde faldet Folket til Omvenbelfe; men at dettte i Gjenftridighed og Uf: gudert havde modftaaet ham, 1:7; derpaa ffjelner han mellem de ugudelige Afgudsdyr= fere og fine troende Tjenere, fom han har udvalgt, og forkynder hine Fordærvelfe, diske Naade og alt Godt, 8-16. Han forfætter en ny Himmel og en ny Jord og et nyt herligt Sevufalem, hvor de Txoende fulle leve i evig Fred og Glæde og velfignes med de vigefte Belfignelfer, 17-25.
i Jeg var af opfpørge for dem, fom iFfe fpurgte, jeg var at finde for dem, fom ikke føgte mig; jeg fagde: See, her er jeg!
med mit Navn. Rom. 10, 20. Ef. 55,5.
2. Seg udbredte mine Hænder den ganffe Dag til et gjenfiridigt Folk, fom vandrer den Bei, der iffe er god, efter fine egne Tanker;
4. fom fidder i Gravene og tilbrin/ ger Natten i Affroge, fom æder Soi wo og hvis Kar ere fi af)
5. fom figer: Hold dig Hod dig felv, fom mig ei nær; thi jeg er hel: lig for dig:
5 Mof. 32,22. Pf.18,9.
6. Gee det er revet for mit An: figt;
7. Eders Misgjerninger og Eders Fædres Misgjerninger tilhobe, figer Herren, hvilke brændte Nøgelfe paa Bjergene og forhaanede mig paa Hølene, — deres Løn vil jeg forinden tilmaale (dem) i deres Skjød.
2Mof.20,5. Ef. 57,7. Hof. 4, 13.
8. Saa figer Herren: Ligefom der findes Moft i Druen, og man figer: Fordærv den ei; thi der er en Bel fignelfe i den, faaledes vil jeg gjøre for mine Tjeneres Skyld og ikke for: derve det Hele¥.
45. e. det hele Folk.
9. Men jeg vil lade udgaae en Sed af Fakob og af Juda en Ur: ving til mine Bjerge, og mine Ud: valgte fEulle tage det" i Eje, og mine Tjenere, de fEulle boe der.
1 Krøn. 97,2 0 Sof. 7,26. Hof.2,15.
11. Men J, fom forlade Herren, fom glemme mit hellige Bjerg, fom dække Bord for Gad, og fom (Fjenfe fuldt i af blandet Drik for Meni, *
12, Eder pil jeg beftemme for Sværdet, og IF fulle alfefammen bøte Eder for at flagtes, efterdi jeg kaldte, og I fvarede (Efe, jeg talede, og Å hørte ikke, men gjorde, hvad Ondt er i mine Dine, og udvalgte det, hvori jeg iffe har Behag.
Dvdfyr. 1,24 fg. Gre 4. + 7,18,27; 85,17.
Pi. 207; by 2 Lit 5,6. Luc.6, 21. 0 , 22.
14. See, mine Tjenere, de Eulle juble af Hjertets Lyft; men J, I fEulle rige af Hjertets Pine, og af Aandé RET fa 5 bole.
* man ffal fige: Gud Fr mig fom han ftraffede dem, derfom jeg o. f. €.62,2. Aab.2,17.
fafte Gud, fordi de forrige Trængfler eve glemte, og fordi de ere fEjulte for mine Øine;
t. 45,43. Jer. 4,2;12,16.
0. 66,22. 2 Petr. 3,13. Aab. 2, 1.4.
19. Og jeg ni je over Ferufa: fem og fryde mig i mit Folk, og der fFal iffe ydermere høres i det Graads Roft eller Skrigs Roft.
"Mf.55,24.
21. Og de fulle bygge Hufe og boe (deri), og plante Biingaarde og æde deres Frugt.
c.62,8 fg. Am. 9,14.
22. Sk. ffulle de bygge, og en Anden boe, ie fFulle de plante, og en Anden æde;
2, 8fg. 5Mof.28, 30. Hof. 8,7.
93; > fulle ikke bemsie fig fors gjæves og iffe føde (Born) til brat Død; thi Herrens Velfignedes Sæd ere be, 0g dered 8 afte er hog dem.
24. Dg yor fFal fFee, førend de raabe, faa fEal jeg foave;
Pf. 91,15; 145,18. 61.30, 10: (58,9. | Matth. 7, 7.
en er Herren.
190 137610. enas 66.
Herren fvaffer dem, fom hovmodigen fore Lode fig paa Templet og fin udvortes Hytfelfte Gudstjenefte ; denne er idel Synd i hans Dine, og fun de Pomyge af Hjertet ere ham velbehagelige; Hyklerne fulle fivaffes og be: fjæmmes; thi Herren vil betale fine Fiender, 1:6. Derimod lover Herren haftigen at fors mere og rigeligen at velfigne fin Menighed, dens Glfterve til Glæde og røft, 7-14; men dens Fiender, de gjenftridige Afgudedyrkere, vil han i fin brændende Brede udrydde, 15: 17. Han vil falde Hedningerne til fin Me: nighed og gjøre dem deelagtige i Israels aandelige Præftedømme, og denne nye, af Iz vael og Hedninger fammenfatte Menighed ffal under Herrens Befkjærmelfe beftaae evindelig, medens de Bantroe og Ugudelige vorde ftraf fede med Helvedes evige Id, 18-24.
1. Saa figer Herren: Himmelen er min Throne, og Forden mine Føds ders Skammel; hvor er et Huus, fom IF funde bygge mig, og hvor er et Sted, hvor jeg kunde hvile?
1 Kong. 8,27. 2 Keon. 6, 18. Matth. 5, 34.35. Ap. G. 7,49; 17,24. Py. 132, 13. 14.
2. Dg alt dette har min Haand gjort, og faa blev aft dette til, figer Herren; men til denne vil jeg fee, til den Elendige og den, fom har en før, derbrudt Aand og er forfærdet over mit Ord.
Pf.94,19; 51, 19. Gf.57,15; 61, 1.
3. Den, fom flagter en Ore, er (fom) den, der ihjelflaaer en Mand; den, fom ofrer et Lam, (fom) den, der bryder Nakken paa en Hund; den, fom ofrer Madoffer, er (fom) den, der (ofrer) Svineblod; den, fom bringer Fhukommelfesoffer af Virak, (fom) den, der velfigner Uretfærdighed; lige;
4. fan oil og jeg vælge at handle ilde med dem, og hvad de frygte for oil jeg lade fomme over dem, fordi jeg vaabte, men Fngen fvarede, tales de, men de hørte iffe; men de gjorde, hoad ondt er i mine Øine, og valgte det, hvori jeg iffe har Behag.
Ordfpr. 1,25 fg. Ef.65,12.
5. Hører Herrens Ord, §, fom ere forfærdede for hans Ord! Eders Bro: dre, fom hade Eder, fom. føde Eder fra fig for mit Navns Skyld, fige:
Herren forherlige fig, at vi maae fee Eders Glæde! — og de fFulle blive beffjæmmede.
9.2. c.65,5. Bf. 69,8 fg. Matth. 24,9.
uc. 6,22.
6. Et Bulder lyder fra Staden, en Røft fra Templet, Herrens Nef, der betaler fine Fiender, Hvad de fortjene.
7. Førend hun var i Barnsnød, har hun født; førend Smerten Fom over hende, er hun forløft med ef Drengebarn.
Ap. G.2,41.47; 11,18; 12,24. 2Mof.4,22. Gf.54,1. Gal.4,27. Aab. 12,5.
8. Hvo har hørt Saadant? hoo har feet faadanne Sing? fommer et Land til Verden paa een Dag, eller fødes et Folk paa een Gang? thi Zion har været i Barnsnød og med det Samme født fine Sønner.
9. Skulde jeg aabne Modermunden og iffe lade føde? figer Herren, eller er jeg den, fom fader føde, og Eulde tillukfe? figer din Gud.
10. Glæder Eder med Ferufalem og jubler over det, alle F, fom elfke det!
alfe fom forge over det! 3 Tob. 13,24.
11. paa det Å mage die og mættes af dets hufvalende Bryft, paa det Å maae fuge og forlyfte Eder ved dets Herligheds Fylde;
13. Som En, hvem hans Moder trofter, faaledes vil jeg trofte Eder, og i Serufalem fle I trofies.
r.89,10; 51, 11. tuv. 19,27.
16, thi med Sto fFal Herren doms me og med fit Sværd alt Kjød, og de af Herren Fhjelflagne fulle vorde mange.
©.65, 3.4. 7D. e. deres Veiledere, fom de rette fig efter.
18. Og jeg, — hvad deres Gjer; ninger og deres Tanker angaaer, faa fommer bet, at jeg famler alle Folk 08 Sungemdal; og de fFulfe fomme og fee min Herlighed.
19. Og jeg vil fætte et Tegn paa dem og af dem fende Undfomne til Hedningefolkene, til Tharfis, Phul og Sud, fom fpænde Bue, til Shubal 0g Savan, til de fjerne Øer, fom ikke have hørt Rygtet om mig og ikke feet min Herlighed; og de Mulle Fundgjøre min Herlighed Fre | Dedningefolkene.
Hedningefolkene alle Eders Brødre til| Mabdoffer for Herren, paa Hefie og paa Vogne og paa Bæreftole og paa Muulæsker og paa Dromedarer op paa mit hellige Bjerg i Ferufalem, | figer Herren, ligefom Jsraels Børn bringe Madofferet i rene Kar till Herrens Huus.
v.43, 1, 49, do 22;60,5fg.
3Mof. 2,1 fg.
il til Leviter, figer Herren; | ce. 61, 6. 1 Petr.2,5.
23. Dg det a Me MNymaaned | efter Nymaaned og Sabbat efter Sab: bat fFal alt Kjød fomme for at tilber de for mit Unfat Bee Herren.
24, Dg de le å ud og fee paa de døde Kroppe af de Mænd, fom ere affaldne fra mig; thi deres Orm al iffe døe, og deres Ild fFal iffe udflukkes, og de ffulle være en AffEy for alt Kjød.
Judith 16,21. Marc. 9,44. Dan. 12,2.