Samma synsätt måste emellertid tillämpas på långvarig sjukdom som på arbetslöshet. De sociala konsekvenserna av läng sjukfrånvaro är minst lika
förödande som vid arbetslöshet. Socialförsäkringssystetnet måste få sam- ma självklara aktiva utformning som präglar arbetsntarknadspolitiken.
Utslagningsprocessen. som ofta slutar i en tillvaro utanför arbetslivet. måste vändas till en rehabiliteringsproeess som öppnar möjligheterna till— baka in i arbetslivet.
Grunden för detta är det förebyggande arbetsmiljöarbetet. Rehabilite- ring och förebyggande av dåliga arbetsmiljöer går hand i hand. Parallellt med en förstärkning av rehabiliteringsinstrumenten krävs kraftigare styr- medel för det förebyggande arbetsmiljöarbetet. Arbetsmiljökommissionen pekade i sitt betänkande på olika möjligheter till ekonomiska styrmedel för en förbättrad arbetsmiljö. inom regeringskansliet pågår arbetet med att utforma direktiv för den utredning som avses behandla denna fråga ytterli- gare.
De förslag som nu läggs fram syftar till att bryta Utslagningsprocessen i ett tidigt skede. På arbetsplatserna och hos försäkringskassorna får man genom de avsedda förändringarna av socialförsäkringssystemet ett kraft- fullt stöd för att agera betydligt tidigare i den process som alltför ofta leder till förtidspension. Förslagen bygger på en stark tilltro till arbetsplatsens möjligheter. en aktiv socialförsäkring och en starkare ställning för försäk- ringskassorna.
En framgångsrik rehabilitering efter en tids sjukdom bör leda till att en anställd skall kunna behålla det tidigare arbetet eller. där så inte är möjligt. åtminstone bli kvar på den gamla arbetsplatsen. Tyngdpunkten i rehabili- teringsproeessen förskjuts mot arbetslivet. Skälen är uppenbara. Sjuk- frånvaron beror ofta på brister i arbetsmiljö eller arbetsorganisation. Som regel är det på arbetsplatsen som man först uppmärksammar sjukfrånva- ron och därigenom också behovet av rehabilitering. Kunskapen om beho- vet av förändringar finns där.
Chefen för arbetsmarknadsdepartementet lägger senare i dag fram för- slag om att arbetsgivarens ansvar för att organisera och bedriva en aktiv rehabilitering slås fast i arbetsmiljölagen (1977zl 160). Genom mina för- slag ges arbetsgivaren dessutom ett förstahandsansvar för att utreda och bedöma behovet av rehabilitering i det enskilda fallet samt för att behövli- ga arbetslivsinriktade åtgärder vidtas.
En av förutsättningarna för att förslagen skall kunna få avsedd effekt är de fackliga organisationernas engagemang. Arbetsmiljölagens samverkans- bestämmelser är betydelsefulla för arbetstagarnas inflytande. Samverkan beträffande rehabiliterings- och anpassningsarbete skall i centrala avseen- den ske inom ramen för skyddskommitténs verksamhet. En framgångsrik rehabilitering i det enskilda fallet förutsätter ofta förändringar av arbets- uppgifter och andra åtgärder på arbetsplatsen. Kunskaper och erfarenheter finns i den fackliga organisationen. Genom ett aktivt partssamarbete. kamratstödjande arbete i facklig regiloch stöd till den enskilda medlem- men kan den lokala fackliga organisationen bli pådrivande.
Jag lägger i det följande fram förslag om en rehabiliteringsersättning som en ny ersättningsform i lagen om allmän försäkring. Genom sin konstruktion ger denna en aktiv ersättning vid arbetslivsinriktad rehabili- tering. Den förstärker arbetslinjen i välfärdspolitiken.
Mina förslag innebär att möjligheten nu öppnas för en 100-procentig ersättning vid rehabilitering. Därigenom får försäkringskassorna ett in- strument att bryta utslagningsprocessen redan i ett tidigt skede.
Försäkringskassan har länge haft ett samordningsansvar för rehabilite- ringen. Dct har emellertid varit oklart vari ansvaret har bestått. Bristande personella resurser och passiva ersättningsformer har lett till att många långtidssjukskrivningar har tenderat att bli allt längre. Kontakten med arbetsplatsen har förlorats.
Mina förslag innebär att försäkringskassans samordningsansvar för- stärks. Den får en sammanhållande funktion i rehabiliteringsprocessen.
Med ett aktivare rehabiliteringsarbete med arbetsplatsen som bas och rehabiliteringsersättningen som verksamt hjälpmedel och med det nu före- slagna utvidgade ansvaret får kassan en mer aktiv och offensiv roll.
Genom det övergripande samordningsansvaret kan försäkringskassan återta den uppgift som ombud för den försäkrade som kassorna historiskt haft. Ombudsmannafunktionen framstår som särskilt viktig mot bakgrund av andra uppgifter som kassan har fått sig ålagda. t.ex. uppgiften att medverka till att snabbt sänka ohälsotalet. Enligt min uppfattning är kassans långsiktiga uppgift att som ombud för den enskilde samordna rehabiliteringen av överordnad betydelse också för möjligheterna att tipp- nå önskade resultat när det gäller ohälsotalet. Det är genom positiv sam- verkan med de försäkrade kring frågorna om rehabilitering som varaktiga resultat kan uppnås. På så sätt speglar en sänkning av ohälsotalet en ökad välfärd.
Genom nära kontakter med företags-. förvaltnings- och organisationsled— ning, personalavdelning. arbetsledare. fackliga organisationer eeh före- tagsltälsovård skall försäkringskassan medverka till att arbetsplatsens re- surser mobiliseras och sätts in i arbetet för att minska sjukfrånvaro. arbetsskador och förtidspensionering. Försäkringskassorna får genom sitt nära samarbete med arbetsplatserna en insikt i olika problem som bör tas till vara för att initiera olika aktörer i arbetet med att förbättra arbetsmiljön och förebygga sjukdom och skador. Jag återkommer till kassornas roll under avsnitt 2.5.
Antalet anmälda arbetsskador. liksom antalet godkända skador har ökat kraftigt under senare år. Av detta har följt allt längre handläggningstidcr för prövning av arbetsskador i försäkringskassorna och allt större kostna- der lör arbetsskadeförsäkringen..De långa handläggningstiderna har vidare visat sig vara rehabiliteringshindrandc på så sätt att det varit svårt att motivera den enskilde till att återgå i arbete innan prövning av arbetsska- dan blivit gjord.
En samordning av sjuk- och arbetsskadeförsäkringarna är enligt min uppfattning av mycket stor betydelse för ett framgångsrikt rehabiliterings- arbcte. Regeringen har vid flera tillfällen klart deklarerat sin avsikt att genomföra en sådan samordning. Utgångspunkten har varit att den enskil- de som skadas i sitt arbete skall hållas skadeslös. Samhällets åtaganden gentemot den skadade skulle omfatta främst sjukpenning under sjukdoms- tid. rehabiliteringspenning under rehabiliteringstid och livränta vid varak- tig nedsättning av arbetsförmågan. Regeringens utgångspunkt har vidare
varit att arbetsmarknadens parter därutöver skulle ta ansvar för vad som krävs för att hålla de arbetsskadade skadeslösa genom avtalsförsäkringar- na.
Samordningen av sjuk- och arbetsskadeförsäkringarna får dock större konsekvenser för de avtalsförsäkringar som tecknats av parterna än vad som kunnat förutses. Det lagstadgade systemet och den kompletterande avtalsförsäkringen vid arbetsskada är sammanvävda i ett mycket kompli- cerat mönster. Landsorganisationen. Tjänstemännens Centralorganisation och Svenska Arbetsgivareföreningen har uttryckt önskemål om ytterligare tid för förberedelser och förhandlingar. Mot den bakgrunden finnerjag att samordningen bör senareläggas.
Jag är därför inte nu beredd att föreslå några förändringar av arbetsska- deförsäkringen. utan har i stället för avsikt att tillsammans med arbets- marknadens parter i en beredning klarlägga fördelningen av åtagandena gentemot de arbetsskadade mellan samhället och parterna. En viktig upp- gift för utredningen blir också att följa upp försäkringsöverdomstolens praxis under den tid arbetskadcförsäkringen varit i kraft i syfte att få klarlagt i vad mån nya vetenskapliga rön. förändrade sjukdomsmönstcr och ökad kunskap om arbetsmiljöns inverkan på hälsan förändrat domsto- lens bedömningar.
De förslag som jag lägger fram i detta lagstiftningsärcnde har främst som syfte att utveckla sådana rehabiliteringsåtgärder som är av betydelse för att underlätta återgång till arbetslivet för personer som är långvarigt sjuk- skrivna eller som uppbär sjukbidrag/förtidspension. Förslagen gäller där— med i huvudsak sådan rehabilitering som är arbetslivsinriktad. l-lälso- och sjukvårdens rehabilitcringsverksamhet är många gånger av avgörande bc- tydelse för den enskildes möjligheter att påbörja arbetslivsinriktad rehabi- litering. Det primära syftet för en betydande del av samhällets re- habiliteringsåtgärder är således att — utan specifik inriktning på arbetslivet — öka enskilda människors livskvalitet och ge dem möjligheter att fungera på fika villkori samhällslivet. Frågor som gäller rehabilitering i denna vidare bemärkelse behandlas för närvarande i 1989 års handikapputredning (S 1988z03). Regeringen räknar med att på grundval av utredningens förslag längre fram förelägga riksdagen förslag som innebär att svårt funktionshind- rade i framtiden kan tillförsäkras ett väl fungerande samhällsstöd.