De vanskelige spørsmålene – Bevegelsesbegeistring
18. oktober 2016 18. oktober 2016 av Marit Grimsrud
Når vi møter folk vi kjenner spør vi ofte hvordan det går. Hvordan forholde seg til dem du ser skjuler noe? Lar du være, eller tar du tak i det? La oss snakke om de vanskelige spørsmålene.
Det er lett å spørre hvordan det går, men det er ikke alltid like enkelt å være åpen eller ærlig i tilbakemeldingene. Tilsvarende er det lett å være en god venn i teorien, og tenke at man tør å snakke om vanskeligheter den dagen uhellet er ute. Men si at du er som oss – si at du også har opplevd dager der du ikke klarer det i praksis. Der du rett og slett ikke får frem et eneste ord, fordi du vet at det eneste du møter er en ubehagelig sannhet uansett hvordan du formulerer deg? Det er neimen ikke lett å være på hugget når mørket henger over den du møter, og du føler at du bare snakker til en vegg.
Hva vi kan gjøre – den vanskelige firepunktslista
Det er virkelig ikke lett. Men som venner, pårørende og familiemedlemmer har man et ansvar. Vi må forsøke å tørre å omgjøre magefølelsen til handling. For kanskje er ikke den det gjelder bevisst sine egne handlinger eller forandringer. Det er ikke alle som merker det før det går for langt – ja, kanskje er faktisk du den første som registerer en endring? Vær åpen, tydelig og klar: som venn har du lov til å gi beskjed, og vær tydelig på rollen din i situasjonen. Du skal ikke overta en annen sitt problem, men du skal hjelpe til å tenke og finne ut av det. Vi tror det er lurt å være tydelig ved å gjøre følgende:
si klart ifra hva du ser. Ikke lag en historie om hvorfor. La personen ta ansvar for handlingen
si hva det får deg til å tenke eller føle, men vær åpen for en annen vinkling.
Gi beskjed om hvordan du kan stille opp – og like viktig: hva du ikke kan gjøre.
La personen ta ansvar! Ikke bli overkjørende og dumsnill.
Husk din egen maske først
Vi tror særlig punkt fire er viktig (og ironisk nok det vanskeligste). Ingen blir vel noen gode hjelpere uten å ha et godt grunnlag i bunn? Dine problemer er dine, så ikke la andres bli det også. For hvor mange ganger har du ikke hørt at du skal ta på deg din egen maske før du hjelper andre?
Livet er ingen quick fix, men det hjelper å være bevisst og åpen.
Så, hvordan har du det i dag, egentlig?
Publisert i Erfaringer & betrakninger, OppfordringStikkord åpenhet, psykisk helse, samfunn, stress, tips