Fotballforbundets galskap
Jeg har aldri lagt skjul på hvor jeg bor, og det er ikke så langt fra Nybergsund. Litt langt steinkast, men likevel for oss som måler avstand i kaffekopper er ikke avstanden så lang, jeg er ikke ferdig med første kopp ennå. Mot alle odds leder nå Nybergsund IL (NIL) førstedivisjon - Adecco Ligaen, for andre uke på rad, noe som ingen vet om vil vare, men skulle det skje og Nybergsund skulle rykke opp i Eliteserien oppstår et merkelig problem. NIL ville ikke få lisens fordi tribunen ikke er stor nok, fasilitetene ikke fine nok og så videre. NFF har strenge krav til hva et Tippeliga lag skal ha og hvordan tribuner etc. skal være, uten omsyn til hvor i landet klubben ligger.
La meg ta utgangspunkt i NIL - Trysil som klubben nå kaller seg. (Jeg tror Trysil er med fordi nesten ingen vet hvor Nybergsund er) Nybergsund er en liten plass i en spredt befolket kommune med snaut annet å skryte av enn et trafikkryss, og så NIL da. Kommunen, Trysil,har 7000 innbyggere, Nybergsund postområde vil jeg tro har rundt 700 innbyggere fordelt på et område tilsvarende Oslos areal. For klubber som skal spille i Eliterserien - Tippeligaen forlanger NFF blant annet så eller så mange sitteplasser og mye mer, antall sitteplasser er 8000, tror jeg. Dette er helt urimelige krav å stille ovenfor klubber og kommuner - områder med et lavt innbyggertall. NFF forlanger altså at Nybergsund skal ha et stadion som rommer tiganger Nybergsunds befolkning eller hele Trysils befolkning.
Siden dette er kravet fra NFF kunne det være morsomt å se hvilket krav som skulle stilles til stadioner i Oslo med de samme prosentvise krav. Ullevål skulle da etter min oppfatning ha noe slikt som 600.000 sitteplasser, noe som alle finner urimelig. Men slike krav er altså ikke urimelige ovenfor småsteder som mot alle odds klarer seg i Tippeliga eller første divisjon. Dette indikerer etter min mening bare den galskap som i dag gjenspeiles i norsk toppfotball. De økonomiske byrder som legges på klubbene eller utøverne blir av et slikt format at det rammer idretten selv, rammer ildsjelene og klubbånden, i dette tilfellet fotball. I mange andre tilfelle, slik som ski, idretten selv ved at mange talenter ikke kommer fram da foreldrene ikke har de økonomiske ressurser som er nødvendig.
Norsk toppidrett er blitt profesjonalisert, forbundene stiller større og større krav slik at alt dreier seg om penger.
Nå dreier dette seg først og fremst om ville krav fra NFF, men også om den store økonomiske byrde eliteidretten er for mange. Galskapen med helt vanvittige krav ovenfor klubber, som gjør det godt i fotballsystemet, har så absolutt sine paralleller i andre idretter, men tilbake til NFF krav til klubber i 0 og 1 divisjon. Dette er krav som tar vekk fundamentet for annen idrett og muligheten for små steder til å gjøre det godt på sine respektive steder. Norges Fotball Forbunds krav til tribuner gjør at andre idretter på små steder lider, og den rammer i høyeste grad ulikt.
La oss igjen ta NIL som et eksempel. Et fotballstadion koster fort vekk 30 - 40 millioner, sannsynligvis mye mer. Nye Briskeby Gressbane i Hamar er kostnadsberegnet til 220.000.000 og fordeles dette beløpet på Trysils innbyggere er det over kroner 32.000kr pr. snute, det er mye penger. Samtidig skaper kravene problemer for det som er små steders store pre, nemlig samholdet, en rasering av andre idretters muligheter og ikke minst er slike krav et tegn på galskap. Galskap er det eneste ordet jeg finner dekkende, siden kravene NFF stiller umuliggjør klubber fra små steders finansielle muligheter for sunn drift.
Nå er sikkert fotball viktig for mange, men skal NFF få stille slike krav som de gjør så går det helt sikkert ut over økonomien i små klubber og til og med kommuner. Jeg er redd man sitter igjen med et flott stadion, men en klubb som er bankerott. Med andre ord, NFF ødelegger norsk fotballs framtid og er en fare for breddeidretten. Til slutt finnes bare klubber som har rike onkler som redder dem økonomisk gang etter gang. Vi har sett det og ser det hele tiden, bare se på Lyn som nå igjen sliter. En sunn idrett innebærer først og fremst en sunn økonomi, aktive ildsjeler og vanlige mennesker med stå på humør, ikke stormannsgalskap styrt fra Oslo.
Jeg ønsker NIL alt godt, men håper inderlig ikke de rykker opp, for det vil ødelegge kommunen, NIL og idretten i Trysil for lang tid framover.
Trang offentlighet
Klassekampen har i dagens nettutgave en meget god artikkel om konformaliteten og egaliteten i det norske samfunn. Den heter Trang offentlighet og som vanlig når Klassekampen skriver om slike tema, selv om jeg ikke er spesielt enig i avisens ståsted, er artikkelen en meget god og lesverdig artikkel. Jeg anbefaler alle å lese den, den forteller også en viktig side av sannheten som sjelden kommer fram, nemlig om den Oslo sentrerte og sentrerte debatt som finner sted i landsdekkende media.
Jeg har sett at det er mange aktive på verdidebatt.no som ikke legger ut bilde, og andre igjen som ikke bruker sine riktige navn. Jeg hadde gledet meg til en debattside hvor jeg visste, kunne finne ut av hvem det var jeg diskuterte med, det er dessverre ikke tilfelle på disse sidene. Hva vil dere gjøre med det?
Fritt ord gjelder ikke alle?
Den kjente homoaktivisten vil samtidig oppfordre alle andre prisvinnere til å gjøre det samme.
– Fritt Ord var en ærespris, og jeg var veldig stolt da jeg fikk den i 1978. Men da de valgte å gi den til Nina Karin Monsen er den ikke lenger noen ærespris, sier hun til Dagbladet.
– Jeg har ikke noe ønske om å være i samme selskap og vil returnere diplom, statuett og sølvpengene – eller judaspengene – til organisasjonen, sier Friele.
Nina Karin Monsen har viet mye av sitt virke den siste tiden til å kjempe mot den nye ekteskapsloven som likestiller homofile med heterofile. Men Friele reagerer først og fremst på måten Monsen omtaler homofile på.
Styreleder Francis Sejersted i Fritt Ord tar ingen kritikk for tildelingen av prisen til Monsen, men synes det er «synd og leit» at Kim Friele ønsker å levere den tilbake.
Avsnittet over er hentet fra Dagsavisens nettutgave i dag, og indikerer noe av det som jeg finner så intolerant i toleransens navn. Kim Frieles utsagn tilkjennegir den mangel på respekt for annerledes tenkende som er gjennomgående i dagens samfunn. Dette er ikke ment som et innlegg i homofili debatten, men dette handler om retten til å uttale seg og være med å sette agenda.
For det er en like stor selvfølge at Nina Karin Monsen bruker ord som hun gjør finner jeg det som et motsvar i samme grad som de ordene som kommer fra motsatt side. For min egen del finner jeg ikke nevneverdig forskjell i ordbruken fra den ene eller den andre siden, og om Kim Friele returner sin hedersbevisning viser det ikke, etter min mening, annet enn at Kim Friele ikke ønsker at ordet skal være fritt når noen bruker den samme argumentasjonsteknikk den andre veien.
Spørsmålet er da: Er Ordet Fritt i norske media?
Vi trenger en politisk verdidebatt.
Siden jeg var relativt ung har jeg vært politisk interessert og dermed også samfunnsengasjert, og det siste er i alle tilfelle vanlig. Mitt politiske ståsted har vært og vil være valgt ut i fra partienes ideologiske, kall det gjerne fundamentale verdisyn. Noen få partier har vært tydelige og klare på hva de ønsker og hva de står for, men etter hvert har den politiske hverdagen blitt preget av pragmatiske holdninger og definert av enkeltsaker i media. Er det dette vi ønsker?
Den 11 september 2001 ble vår hverdag forandret, hevdes det, men er det virkelig slik? Ser vi tilbake så ble USA utsatt for ekstrem islams mest aggressive sider gjennom angrepet på World Trade Centre og Pentagon, men vår hverdag ble ikke forandret. Forandringen har inntruffet med bakgrunn i det inntrufne og på en måte som rammer enkelt mennesket, og ikke minst fordi terroren rammet USA. Nå er ikke terroren ny, den har rammet mennesker over hele verden lenge, men ikke USA i samme grad. Spørsmålet blir dermed, som jeg aldri har hørt stilt, ønsker vi et samfunn hvor vi lar terroristene bestemme? Eller er et amerikansk liv mer verd enn et israelsk, kenyansk eller nepalsk? For meg er svaret på begge innlysende.
Et menneskeliv er et menneskeliv og alle menneskeliv er like verdifulle. Dermed er vel det ene svaret gitt, et amerikansk menneskeliv er ikke mer verd enn et palestinsk eller somalisk eller tamilsk liv. Når det gjelder om vi skal la terroristene få bestemme så er ikke svaret like enkelt, men tatt i betraktning de enorme begrensninger som er lagt på også det norske samfunn med bakgrunn i handlingene den 11. september, så er det nå langt på vei terroristene som setter dagsorden. Vi kan egentlig merke det like inn i vår egen hverdag, med norske soldater i Afghanistan, stengte kaianlegg og rigorøse sikkerhetskontroller på flyplasser og hvem vet hva.
Jeg savner en ideologisk debatt, en verdidebatt om det virkelig er de verdiene vi ønsker skal styre samfunnet. Problemet med den politiske debatt i dag er den pragmatiske holdningen og den manglende evne til etisk og prinsipiell tenking. Jeg savner en gjennomgang av hvilket samfunn vi ønsker og hvilke verdier som skal styre samfunnets utvikling. Denne debatten er død, og det virker som om mange av de politiske partiene er redd for å fortelle om verdigrunnlaget de bygger på. Det blir ikke stort bedre om man forsøker å lese parti programmene, de sier ingen ting om det samfunnet man ønsker selv om vi gjennom enkeltvedtak kan se retningen de ønsker å føre samfunnet.
Jeg mener dagens politiske debatter er farlige fordi de mangler prinsipper og ikke viser verdigrunnlaget som ønskes i samfunnet. De politiske partier som sitter på Stortinget virker som er spesialister i å snu kappa etter vinden, og når det blåser om enkeltsaker har vi gang på gang sett partier og politikere snu og følge strømmen. Dermed åpner man opp for et samfunn hvor diskriminering og selektering igjen blir et tema som er akseptert, slik som vi i Norge har gjort mot samer, romanifolket og jøder tidligere. Mangler man verdiaspektet i debattene, men kun holder seg til enkeltsaker og detaljer ender vi opp med et samfunn som utestenger mennesker fra å kunne delta i den offentlige debatt. Vi ender opp med et samfunn hvor en liten gruppe «broilere» som styrer og mangler kontakt og personlig erfaring fra det livet de fleste lever.
I enda større grad er det problematisk når mange av oss, og jeg er nok en av dem, blir presset ut av samfunnet på grunn av sykdom. Uten en skikkelig verdidebatt som også involverer de politiske partiene vil enda flere havne på utsiden, ikke finne en plass i det samfunnet vi har i dag. Om kort tid er i så måte 1/3 samfunnet her. Det er mange viktige verdispørsmål som ikke blir drøftet, hvor politikere setter en dagsorden ut i fra hvem som roper høyest. Her i huset ser vi med skrekk på heldagsskolen, og mener den er en stor fare! Vi mener det av erfaring siden vi kjenner systemet fra innsiden og har kjent resultatet på kroppen.
Vi må stille oss spørsmålet: Hvilke verdier er viktigst for oss som mennesker og dermed for samfunnet. Jeg håper på en god, saklig og bred verdidebatt så våre valg tas på bakgrunn av verdier og ikke hvilket parti som lover mest og skriker høyest.