Tankar om livet, döden och jazzen | Flamman
»I valrörelsen 2018 måste Vänsterpartiet visa att kejsaren Stefan Löfven är naken.«
Annonsera i Flamman
PUBLICERAD:14 juni, 201208:42
Tankar om livet, döden och jazzen
Ottos liv
En gammal författare slår sig ned i sin skrivarlägenhet och minns. Barndomen under krigsåren, föräldrarna, tiden som psykiater, politiker (ordförande i Vänsterförbudet, kulturminister), hjärtinfarkten, åldrandet, jazzen, spelberoendet. Otto, alter ego för författaren Claes Andersson, i romanen Ottos liv är en i sanning mångfacetterad människa. Vid sidan av återblickarna kommenterar han samhällsklimatet i Finland, kapitalismen och socialismens kris, de växande klyftorna, de romska tiggarna på gatorna i Helsingfors.
Otto har hälsoproblem och anar slutet. Skall han använda faderns gamla krigstida armépistol en sista gång men avvisar tanken med tanke på de efterlevande som skall ta hand om honom. Han värjer sig mot alltför hurtiga råd om att 80-åringarna skall iväg till gymmet för att vara i toppform mot döden. Han tänker på de hjärtsjuka hedersgubbarna han delade rum med inför hjärtoperationen. Gänget på sjuksalen påminde lite om ungdomens fotbollslag, eller kompisarna på luckan i armén, samma jargong, samma lukter av män när de sover, svettas och pruttar. Otto fick inget gehör för sitt kärnkraftsmotstånd. Majoriteten konstaterade i galghumoristisk anda att inget hot skulle hinna ikapp deras egna genetiska dödsur. Den pensionerade stinsen från Seinäjoki som levt hela sitt liv med klockor, siffror och tidtabeller konstaterade sammanfattningsvis: Vi ställer väckarklockan på evig sömn.
Om det politiska livet inte förädlat Otto i någon omfattning har då hans erfarenheter som läkare och psykiater gjort det? Han konstaterar att människans jämvikt är ibland som ett korthus, lätt att rasera, labil och skör. Han har dubier mot om den psykoterapi han genomgått förändrat honom i någon omfattning. Han anser sig vara samma ensamma, osäkra och skärrade pojke som han varit under krigsåren medan han längtade efter sin frånvarande pappa och försökte trösta sin skräckslagna mamma.
Enligt Otto är det farligt att ta på sig Jesusrollen. Han gjorde det i riksdagen några gånger och i författarnas fackliga organisation. Man hamnar ofelbart på korset.
Även om Ottos liv har ett lätt melankoliskt anslag går det ingen nöd på författaren själv. Han är inte alkoholiserad som andra finska storheter som Elmer Diktonius, Sillanpää, Pentti Saarikoski. Han gillar fotboll både "live" och på tv. Han erkänner att han är till en del spelberoende och bejakar det. Han är definitivt lycklig när han vistas i jazzens himmel.
Den onda clownens återkomst
När Bill Skarsgård axlar den röda näsan och puffbyxorna blir kultboken "Det" en traditionell skräckfilm som misslyckas med att förvalta Kings "någon-sorts-socialism"
Glad, stark och kåt
Frigjort stenålderssex och komiska urtillstånd står i centrum i Turteaterns tolkning av Grottbjörnens folk. Men vad går förlorat bland de feministiska triumferna, undrar Malin Nauwerck, som minns Auels böcker.
Året då allt stod och vägde
Nya dokumentären om Silvana Imam skildrar en samhällsanda som blåst över.
Skrattande aktivist
Hon var inte bara ett offer för sina affekter och sin tid - hon var med och formade den. Två nya böcker tar sig an en litterär ikon.
"Det där tjafset hemma hos oss gjorde mig orolig. Jag blev liksom nervös som en hund ungefär."
En skola för vem?
40 välkomna miljarder
Bråka mer än SSU
Arbeiderpartiets svek
Etzler: "Ingen som helst naturlag" att V är svaga på landsbygden
Om adoption och klass
Kulturlivets trygga punkt
Nu tystnar tonerna av blommig falukorv, och en stilbildande allkonstnär som samlade Sverige över generationsgränserna är borta.
"Hur kan en kamp vara förgäves?"
Flamman möter Anna Jörgensdotter, som i romanen "Solidärer" skildrar spanienfrivilliga kvinnor och män.