Månedens krammer: 2013
Indsendt af Anna Prip kl. 14.43 Ingen kommentarer:
Rikke Høgsted får månedens krammer i oktober 2013
Rikke Høgsted er psykolog og forfatter af forskellige selvhjælpsbøger. Hun har sammen med grafisk designer Alette Bertelsen blandt andet skabt en mindebogen Til Minde Om, som er en mindebog til børn og unge, der har mistet en nærtstående - www.tilmindeom.dk
Rikke arbejder nu som direktør I Dialog Mod Vold, som er et behandlingstilbud til mænd og kvinder, der udøver vold i nære relationer www.dialogmodvold.dk
Jeg har mødt sorg mange gange i mit liv og i helt forskellige situationer. Men jeg har heldigvis været forskånet for den store sorg, der følger tabet af en helt nær. Som barn var jeg flere gange indlagt på hospitalet. Og det var den gang, hvor forældrene helst ikke skulle komme på besøg, for så græd børnene så meget, når besøget var slut. Sådan er det heldigvis ikke mere.
Senere i livet oplevede jeg igen sorg - denne gang var det en kærestesorg, som var voldsommere end jeg havde troet muligt. Siden den gang har jeg haft meget respekt for kærestesorg! Næste gang jeg mødte sorgen skyldtes det at jeg i en periode var ufrivillig barnløs. Men miraklernes tid er ikke ovre og en dag var jeg, til trods for at lægerne havde sagt det var umuligt, pludselig gravid og fik 9 måneder efter den skønneste datter. Som senere blev storesøster, da vi var så heldige at få vores skønne og helt igennem dejlige lillesøster fra Kina.
Sidste gang jeg oplevede sorg var i forbindelse med min skilsmisse fra pigernes far, for der mistede jeg den lykke det er, at dele hver eneste dag i livet med sine børn. Det tog mig faktisk små 5 år for alvor at komme igennem den sorg og jeg har stadigvæk dage, hvor sorgen over at vi ikke er en samlet familie kan ramme mig.
Hvad hjælper dig til at finde ro?
Det er et godt spørgsmål - jeg er nok ikke sådan så rolig af natur! Men roen kommer, når vi alle sammen i familien sidder i sofaen og ser en familiefilm. Når jeg laver yoga. Sidder stille i solen. Eller når jeg vågner en weekendmorgen og mærker glæden over, at vi bare kan tage det stille og roligt fordi vi hverken skal på arbejde eller i skole. Og så har min mand lært mig at finde ro ved at vandre. Vi tager tit på gode vandreture i Skåne, som er tæt på København og samtidig langt væk fra storebyens livlige puls.
Hvem har gjort en særlig forskel for dig?
Der er flere mennesker, der har spillet en vigtig rolle; min farfar fordi han i mine øjne var en eventyr-helt og samtidig var god til at fortælle mig, at han var stolt af mig. En bestemt lærer i skolen, som tit pressede mig lidt fordi han troede på mig. Min mor, fordi hun i min barndom altid var der og signalere, at alt nok skulle gå - også når livet var svært. Min far, fordi hans kærlighed altid har føltes 100 % ubetinget. Mine børn, fordi de har gjort mig til mor og nu er blevet det vigtigste i mit liv. Og endelig min mand, som formår at elske hele mig - også de siden af mig, som jeg ellers ikke selv synes er hverken charmerende eller elskelige. Det er en rørende oplevelse.
Indsendt af Anna Prip kl. 17.40 Ingen kommentarer:
Majbritte Ulrikkeholm får månedens krammer september 2013
Majbritte Ulrikkeholm er født i 1964 og er sanger, komponist, forfatter og underviser. Hun har udgivet 14 cd´er og 9 bøger.
Til oktober 2013 udkommer hendes nye bog: Pilgrim i hjertet.
På en særlig måde kom jeg ind i verden med sorg, ikke kun min egen sorg men min mors sorg, som jeg kunne mærke allerede meget tidligt. Min mor var psykisk syg og havde lange sorgfulde perioder, som jeg blev en del af. Sorgen var noget, der var i luften omkring os hele tiden. Ikke sorg over noget bestemt, for min mor kunne aldrig helt finde årsagen til den sorg hun bar på. Den var en del af hendes sygdom, men også en del af, at hun havde mange kunstneriske evner, som hun ikke formåede at udtrykke. Det blev svært, næsten umuligt at skille mig fra min mors sorg eller rettere depression, for sorg har jo en årsag hvorimod depression ofte er uforklarlig. Men uforklarlig sorg over livet blev en del af den luft jeg indåndede, og på e tidspunkt i mit voksne liv skiltes jeg fra min mor for at finde mine egne ben. For jeg har altid haft en kæmpe livsglæde i mig, et lys, der aldrig helt kunne slukkes. Uanset hvad. Det lys var svært for min mor, selvom det samtidig var det lys hun næredes ved. Men det var svært for mig at bevare livsglæden, fordi jeg psykologisk var vokset så meget sammen med min mor, at jeg ikke kunne mærke mine egne følelser adskilt fra hendes.
Det var en vigtig og livsnødvendig beslutning for mig ikke at se min mor, for jeg måtte lære at se verden gennem mine egne øjne. Og jeg tror, at hvis jeg ikke havde gjort det, så kunne jeg have sat mig selv i farezonen for selv at blive syg, fordi jeg har et meget åbent sind. Den største sorg for mig var og er, at min mor døde inden vi igen fik kontakt med hinanden. Jeg husker at jeg var I Frankrig og jeg havde besluttet at kontakte hende, når jeg kom hjem igen. Men jeg blev ringet op af min søster, som fortalte at min mor var død Lille jule Aften. Det var et stort chok for mig. Og fra den vinter har jeg kun sne og sorg i min erindring. Jeg sagde farvel ved min mors grav. Ikke kun til hende men også til den sorg der aldrig har tilhørt mig. Nu har jeg kun min egen.
I dag ved jeg, at det er sorgen, der har gjort mig rummelig for andre menneskers smerte. Jeg kan tåle ret store mængder, og folk kan komme til mig med stort set hvad som helst. For jeg har hverken frygt for eller berøringsangst med sorg. Det er en dør, der åbner til de dybeste lag af os. Hvis vi tør træde ind.
Det der hjælper mig allermest til at bevare roen er at jeg har en dyb tro på, at alt har en mening, at livet er en skole, hvor jeg lærer. Så det der kunne give uro ser jeg som pejlepunkter, vejvisere på rejsen. Jeg spørger altid mig selv: "Hvad kan jeg lære af dette?" Uanset hvad det er. Og det giver mig ro, at jeg er ved at lære. Også når det er svært. Men sangen og musikken og det at skrive holder mig helt fysisk i kernen af ro, når alt er kaos. Uanset hvad der sker omkring mig, så er det som om alt falder på plads, når jeg skriver om det eller når jeg synger. Jeg skrev allerede som barn sange for at få min verden til at hænge sammen. Mine sange var som mosaikker, der samlede min verden til et stykke, når den var bristet i stykker. Sådan er det stadig. Uanset hvor meget noget brister, så kan jeg samle det i en sang eller en fortælling.
Min mormor og morfar betød rigtig meget for mig. De tog mig og mine to søstre til sig, og jeg boede hos min mormor de første fem år af mit liv, fordi min mor var for syg til at passe på os. Hos min mormor, som var katolsk polak fik jeg troen i gave. Troen på engle og på det man kalder Gud, på Jomfru Maria og på en dybere mening med livet. Her lærte jeg, at man skulle opføre sig ordentligt og være god mod andre mennesker. Uanset hvad man havde oplevet. Min mormor støttede os piger i "at blive til noget" som hun kaldte det. For vi havde mange evner, og dem hjalp min mormor os til at udvikle. Ved at tro på os. Min morfar var en evig kærlig hånd under det hele. Uden mange ord. Men når noget i dag bliver svært, så husker jeg hans gode støttende øjne. Jeg ved, at jeg har bevaret kontakten til kærligheden og til glæden og til det gode i livet på grund af de øjne. De så på mig med kærlighed fra kærlighed. De fortalte mig uden ord, at jeg var elsket. Det er i grunden hele fundamentet for mit liv i dag. Jeg er hver dag taknemmelig for det jeg fik med fra mormor og morfar. Men jeg er også taknemmelig for det jeg lærte af livet hos min mor. For hun var ikke kun sorg. Hun var også et helt anderledes bud på det at være menneske, hun var en stor poetisk sjæl og et fantasifuldt seende menneske, der bare var fanget i et uforklarligt mørke, og hun havde ikke redskaberne til at arbejde sig fri af det.
I dag tænker jeg, at alt hvad jeg gør, også sætter min mors sjæl fri. Der hvor min mor er nu ved jeg, at hun ønsker at se mig stråle fra mit lys. Og når jeg tænker på min mors død, så tænker jeg også, at selvom det var sorgfuldt, så var det også en lettelse for hende at slippe for sin livssorg. Hun længtes efter døden hele livet. Og jeg tror døden gav hende den fred vi alle længes efter.
Indsendt af Anna Prip kl. 12.15 Ingen kommentarer:
Månedens krammer august 2013 går til mig selv
Jeg er 43 år, selvstændig familieterapeut, foredragsholder, kendt som terapeut på TV programmerne på DR om skilsmissebørn, som blev nomineret til årets bedste programserie 2012 og forfatter til bøgerne: Mit liv som delebarn & Mit liv som deleteenager.
I flere år har jeg arbejdet med børn i sorg pga dødsfald, alvorlig sygdom eller skilsmisse og har selv en erfaret viden samt mange faglige indgangsvinkler til at være specialist på området.
For 2 uger siden fik jeg konstateret kræft af to læger som omgående ville have mig i behandling og for 1 uge siden fik jeg at vide af en anden læge, at det var en fejldiagnose. Så har jeg (også) prøvet dét og er heldigvis rask. I den anledning går månedens krammer til mig selv!
Når jeg holder foredrag om dødsfald eller skilsmisse, så fortæller jeg åbent om mine egne erfaringer på det område. Min onkel og min bedstefar døde med et års mellemrum, da jeg var i starten af 20´erne og det gjorde et stærkt indtryk på mig, for de var begge meget betydningsfulde mennesker i mit liv. Derefter har jeg oplevet at blive skilt fra mit barns far og har flere brudte forhold med mænd og deres børn.
Afskeden kan være noget af det sværeste vi mennesker bliver udsat for og den største sorg, som jeg personligt kender til stammer helt tilbage i min meget tidlige barndom, hvor jeg var indlagt over en længere periode og dagligt måtte sige farvel til min mor. Dengang var det ikke muligt som barn at blive indlagt med sin familie, så min mor kom næsten hver dag på besøg hos mig, men min far og mine søskende så jeg sjældent gennem den lange periode. At være bange for aldrig at se sin mor og resten af sin familie igen og få gentaget det traume næsten hver dag har været en af de største udfordringer i mit liv at komme igennem. Det har præget mig som menneske og har helt sikkert også givet mig mulighed for at være særlig dygtig til at hjælpe børn videre gennem sorgen.
Jeg nyder at danse og dyrke forskellige former for kropslig udfoldelse, det giver mig en god kontakt til mig selv og glæde ved at være levende. Gennem de sidste 15 år har jeg mediteret, lavet energi øvelser og tager jævnligt på retræte. At mærke nærvær og berøring med et andet menneske kan virke healende og meget beroligende på mig. Den bedste vej til at finde ro for mig er at mærke mit hjerte.
Ud over naturligvis min søn, som for 18 år siden fuldstændig ændrede mit liv, så har Helen Gamborg og Erik Mikkelsen været med til at gøre en særlig forskel for mig. De har lært mig at meditere og få kontakt til min dybeste essens. Desuden har de vist mig, at jeg og alle andre er meget mere elskelig, end man i sin vildeste fantasi kan forestille sig. De har lært mig redskaber til at være fuldt tilstede og nærværende med åbent strålende hjerte.
Du kan læse mere om dem på følgende link: www.gamborg-mikkelsen.dk
Indsendt af Anna Prip kl. 19.51 Ingen kommentarer:
Ranvita La Cour får månedens krammer i juli 2013
Ranvita la Cour, 44 år, foredragsholder og forfatter til "Elsk Dit Hjem", der er "bibelen" om bevidst boligindretning. Underviser i indretningens pskykologi, personlig udvikling, særlig sensitivitet. Aktuel med ny bog i efteråret. Se evt. mere på www.ranvita.com
For mig har sorg mange dimensioner. Den næsten medfødte sorg (over alskens ting her på jorden!) og så den sorg, der udløses af specifikke hændelser, som f.eks. tab. Da jeg var 14 år kørte min plejebror galt på knallert og døde (han var 17). Det var et stort chock. I vores køleskab lå nogle frikadeller han havde lavet et par dage før - og nu var han død. Frikadellerne var her stadig - men det var han ikke. Det kunne jeg slet ikke fatte. Det var et stort chock at opleve at "unge mennesker også kan dø". Ergo kunne JEG altså også dø! – selv om jeg kun var 14! Den tanke holdt mig vågen mange nætter fremover. For et år siden fik jeg fjernet en kræftknude på venstre ankel. Det var også en stor sorg - især når man er mor. Og de konsekvenser operationen har haft for mit liv er dagligt en sorg. Jeg må f.eks. ikke løbe og gå i højhælede sko, mange yogaøvelser er helt umulige og jeg kommer nok ikke til at gå Caminoen. I forhold til at være i live er det jo "småting" - men ikke desto mindre er det et tab af den frihed jeg havde før, og ethvert tab rummer følelsen af sorg.
At være alene hjemme er noget af det, der bringer mig mest "hjem i mig selv". Det er simpelthen et mirakel-middel. Det gælder også en god nats søvn. Jeg er ikke meget værd, hvis jeg ikke har sovet nok eller godt. Meditation, vejrtrækning, Tankefeltterapi og at lytte til mine spirituelle lærere er andre mere konkrete redskaber, der bringer ro.
Min datter har i den grad ændret mit liv. Og mine spirituelle læremestre som har vist mig vejen. Det "skift" i mit liv er jeg evigt taknemmelig for. Mine veninder gør konstant en særlig forskel i mit liv, det er ubeskriveligt hvilken værdi det har. Og da jeg gik igennem mit sygdomsforløb, var Annie Rasmussen (cancer-coach, healer og The Journey-terapeut) en helt uvurderlig støtte på rejsen. Vores venner, Miten og Deva Premal, der synger spirituelle chants, har har også gjort en ubeskrivelig stor forskel i mit liv, og stillede op med alt fra healere, rengøringsfolk, mad-damer og kærlig og økonomisk støtte, i mit sygdomsforløb. Selv om de havde travlt med deres verdensturne og befandt sig tusindvis af kilometer borte, gjorde de dagligt en forskel. Det synes jeg var meget tankevækkende.
Indsendt af Anna Prip kl. 09.03 Ingen kommentarer:
Månedens krammer i juni 2013 går til Ea Philippa
Jeg hedder Ea Philippa og er komponist, sangerinde og forfatter. Jeg laver musik og eventyr for børn. Jeg har udgivet den spirituelle eventyrroman Lotuskabinettet med tilhørende musik og 2 solo CD'er med mit 9 kvinders orkester. I juni udkommer min tredje CD - Hjertelys, der er en musikfortælling for børn om at tænde lyset i sit eget hjerte - om at mærke sig selv og turde være den man er inderst inde. Jeg bor på Vesterbro sammen med min kæreste Bo, der er producer og musiker og vores to drenge Bille Luca på 1 år og Sylvester på 5.
Hvordan kender du til sorg i dit liv?I tyverne gennemgik jeg en dyb selvudviklingsprocess, og som del af den process oplevde jeg i en periode dyb sorg.
Hvad hjælper dig til at bevare din indre ro?At skabe og spille musik, meditation, yoga og ved at være bevidst om mine tanker.
Hvem har gjort en særlig forskel for dig?Min kæreste, mine børn, mine skønne veninder.
Indsendt af Anna Prip kl. 10.25 Ingen kommentarer:
Månedens krammer maj 2013 går til Christine Eilvig
Forfatter, uddannelsesleder og Spirituel Mentor. www.christineeilvig.dk
Mor til Villads på 11, Elvira på ni og Bella på snart tre. Bor i Espergærde med Mads, som er fotograf.
Sorg er en af de fire grundfølelser, som jeg efterhånden er blevet helt tryg ved. Jeg mærker sorg i større eller mindre grad hver eneste dag. Sorg over at mine børn bliver store, sorg over at mine studerende flyver fra reden eller sorg over, at sommeren går på halv. Sorgen erstattes hurtigt af glæde, men jeg trækker vejret dybt ind i følelsen, når den dukker op.
Jeg har også mærket sorg i forbindelse med dødsfald, men er efterhånden også blevet meget afklaret med døden.
Før i tiden var jeg meget bange for følelser som sorg og vrede, dengang dulmede jeg mine følelser ved at ty til afhængigheder som alkohol eller sukker, eller også endte jeg med en massiv hovedpine.
Jeg mærker, det som er og elsker det, som er. Trækker vejret og justerer kursen, når tingene ikke flasker sig. Og så trækker jeg dagligt på min spirituelle bevidsthed og mine spirituelle værktøjer.
Louise Hay lærte mig, at alt er godt.
Abraham-Hicks lærte mig, at livet skal være sjovt.
Gay Hendricks lærte mig at takle mine øvre begrænsninger.
Min mand har lært mig at tage tingene mere roligt.
Og mine tre børn har vist mig vejen tilbage til mig selv.
Indsendt af Anna Prip kl. 16.41 Ingen kommentarer:
Månedens krammer i april 2013 går til Søren Nørgaard
Jeg hedder Søren Nørgaard, er 25 somre og direktør og medstifter af indsamlingsplatformen CAREMAKER (www.caremaker.dk). Jeg er bosat i Århus, hvor jeg bor på en gammel svensk minestryger, i den gamle lystbådehavn.
CAREMAKER er en online indsamlingsplatform, som gør det nemt, hurtigt og sjovt at oprette indsamlinger til et gode formål eller projekter og herefter dele dem via sociale medier. Man kan bidrage til indsamlingerne via almindeligt betalingskort. Men det er også muligt, at tjene penge til indsamlingerne ved at udføre spørgeskemaer, lave tilmeldinger og andre online aktiviteter.
Idéen til CAREMAKER er ikke kommet ud af det blå, men har en stærk tilknytning til mit eget liv. Idéen opstod efter jeg havde gennemgået et længere sygdomsforløb med lymfeknudekræft, som blandt andet indebar kemoterapi og strålebehandling. Jeg ville gerne give noget tilbage til de organisationer og institutioner, som havde hjulpet mig. Dog stod den åbenlyse mulighed ikke lige for. Hvordan starter man en indsamling? Hvordan organiserer man den? Hvem skal man kontakte? Alle var det spørgsmål, som ikke umiddelbart kunne besvares. Heraf opstod ideen til en online indsamlingsplatform, som skulle gøre det nemt og effektivt for alle, at starte en indsamling til et godt formål eller projekt. Siden har konceptet udviklet sig markant, så det i dag er muligt at samle ind til alt mellem himmel og jord.
Siden lanceringen i maj 2012 er der blevet indsamlet over 2 mio. kr til mere end 2250 indsamlinger. Nogle af de mere succesfulde inkluderer bl.a. indsamlinger til kræftbehandlinger i udlandet, mindefonde og indsamlinger til Team Rynkeby.
Jeg har haft sorg af forskellig slags inde på livet flere gange. Dødsfald i den nærmeste familie, kærestesorg og sorgen som opstår ved at opleve venner og families ulykke.
Jeg er rastløs af natur og ønsker for alt i verden ikke at spile min tid. Derfor, er det vigtigt for mig altid at have mål at stræbe imod. Ellers mister jeg min ro. Jeg mister fokus og begynder mentale svæveture, som oftest resulterer i mindre stresssymptomer.
Derudover er det vigtigt for mig, at være helt alene og privat en gang imellem og lave absolut ingenting. Jeg er generelt meget handlende, aktiv og opsøgende - derfor er kontrasten vigtig, for ikke at brænde ud. For tiden foregår det oftest på min båd, hvor jeg nyder at sætte en plade på og imens jeg ser på havet. Det lyder langt mere melodramatisk, end det egentlig er :) Det er jo mit hjem.
Citater: "Worrying will never change the outcome"
Det er der enormt mange mennesker, der har gjort og derfor vil det være svært, at nævne nogle frem for andre. Men min mor står som et lysende forbillede for mig, både igennem hendes attitude til livet, men også igennem alt det hun har givet og gjort for mig. Hun har været en klippe, når jeg har mistet fodfæste og hun har lært mig, at livet er hvad du gør det til - sort eller hvidt - det handler blot om perception.
Indsendt af Anna Prip kl. 15.32 Ingen kommentarer:
Michelle Hviid får månedens krammer i februar 2013
Jeg er selvstændig, det har jeg været mere eller mindre altid. Jeg blev momsregistreret første gang da jeg var 23 år gammel. Jeg blev alligevel fyret fra alle mine arbejdspladser og konkluderede at jeg nok fungerede bedst som min egen chef. Jeg driver virksomhederne Runningdinner.dk og Michellehviid.dk. Runningdinner.dk er et eventbureau specialiseret i at lave events for singler. Michellehviid.dk drejer om mig som brand, jeg holder foredrag om handlekraft, drivkraft, vovemod og netværk. Jeg udgav i nov. 2012 bogen "Skru op for livet", jeg blogger også om alt der falder mig for øje.
Da jeg gik fra min exmand og blev alene med min datter, det var anden gang jeg blev alene med et lille barn, sørgede jeg voldsomt. Ikke så meget over tabet af det specifikke parforhold, det var alligevel ret håb- og hovedløst. Men jeg sørgede over min manglende evne til at skabe en kernefamilie. Som barn tegnede jeg tegninger af en far og en mor med to børn. Jeg tegnede aldrig tegninger af en mor med to børn med to fædre gemt væk i baggrunden. Ellers kender jeg ikke stort til sorg. Min familie er meget lille og jeg har aldrig prøvet virkelig at miste. Da mine bedsteforældre døde, var de begge klar efter store liv, så er det nemmere.
Jeg er født med en solid indre ro tror jeg. Der skal meget til at ryste mig. Det eneste som virkelig skræmmer mig er hvis der sker noget med dem jeg elsker. Den skræk fik jeg forløst netop i tirsdags da skolen ringede, jeg ræsede gennem byen og mødte min datter på skadestuen med blodet fossende. 1 time og 5 sting senere var vi i Toys R us og fejre hendes nye kriger status. Selvom alt endte godt, er det ubetinget den værste dag i mit liv!
Hvilke personer har gjort en særlig forskel for dig?
Ingen nævnt ingen glemt… Min familie, de lærere som troede på mig selvom uddannelsessystemet og mig var en eksplosiv cocktail!
Indsendt af Anna Prip kl. 14.04 Ingen kommentarer:
Lotus Turell får månedens krammer januar 2013
Jeg hedder Lotus Maria Turell.
Omdrejningspunktet for mit arbejdsliv er trivsel og vækst i relationer, familier og fællesskaber. Jeg er familie- og ungecoach og instruktør i den balancerende træningsmetode Qi Gong.
Det inspirerer mig at arbejde med mennesker, og jeg føler mig især levende når jeg kan støtte andre mod den udvikling og de drømme de ønsker at se udfolde sig. Jeg bruger min arbejdstid på at coache unge og familier, på at holde foredrag og så skriver jeg også en gang imellem - måske kommer der en bog ud af det :)
Jeg har en søn på 2 år og er vild med at være mor, både på grund af alle stjernestunderne men også fordi min søn lærer mig så meget om mig selv og livet i det hele taget. Jeg bliver kærligt udfordret hver eneste dag. Læs mere på lotusturell.dk
Jeg kender sorg på alle mulige områder, ligesom stortset alle andre gør. Sorg er jo noget vi alle mærker, vi oplever allesammen tab; nogle gange de helt store som når en der er helt tæt på os dør. Men også de mere subtile; skilsmisse, hvis veninde finder en ny veninde, vores kat løber væk, vores selvværd forsvinder, vi bliver fyret og meget mere.
Jeg tror og oplever at vi kan lære en masse ved at tillade sorgen at eksistere, arbejde os igennem den og ikke udenom den. Jeg har samme oplevelse som mange andre, nemlig den at på den anden side af sorgen ligger der noget meget kraftfuldt og også glædesfyldt. Det betyder ikke at det er "bare sådan" at finde ind til, men sammen kan vi tage et lille skridt af gangen. Jeg tror på, at ingen behøver at være alene med deres sorg selvom det meget nemt kan komme til at føles sådan.
Selv mistede jeg min far da jeg var 13, men kender også en masse til de subtile tab som jeg beskriver ovenfor.
Helt konkret hjælper yoga, qi gong og fokus på vejrtrækning mig til at bevare roen og jordforbindelsen.
Jeg synes også det hjælper at zoome ud og blive bevidst om det store billede og min livsvision og slippe så mange småting som muligt undervejs. At have tillid til at alt ordner sig på den bedst mulige måde.