kunstigt åndedræt til præ-klemakteriesild: Susling har vist mest l...på styret
17.12.10
Susling har vist mest l...på styret
Så sidder man der og jobsamtaler i marmordomicilet hos en stor finansiel spiller og tænker:"Sært, at hans mobiltelefon hele tiden bimler med beskeder om, at han skal komme hjem til familien, fordi det er hans fødselsdag. Så gå dog hjem til din familie, mand!" Og hører om jobbet, som er tudsekedeligt, men beggars can't be choosers og jeg kunne jo altid hygge mig ved tanken om alt det nye tøj (og en pæn middelklasseøkonomi), der dansede for mine øjne, mens jeg samtalede intranet og financing på engelsk. På et tidspunkt gjorde manden opmærksom på, at der var et fantastisk dårligt arbejdsklima, hvor ingen talte til hinanden og det skulle man lige gå ind og ændre også.
Om natten drømte jeg, at en afrikansk kvinde så trist på mig med hovedet på skrå (hun lignede mig, men med afrohår, sort hud og negerlæber) og så begyndte jeg at græde i drømmen og løb rundt og krammede alle verdens fattige. Nu er jeg ikke idiot eller tossegod eller fantast eller aktivist eller noget. Men budskabet var lissom tydeligt. Jeg skal arbejde med noget, der giver en større mening og er med til at gøre en forskel.
Og så sad jeg dagen efter til samtale i en offentlig instans og konverserede om hjemløse og kommunikation. Og hvordan havde jeg det med, at sidde på et herberg og interviewe en hjemløs? (Doing!!! Mine nyindkøbte jeans var tæt på at revne, gårsdagens oplevelse in mente).
"Ai, men, hjemløse er også mennesker og vi kan alle ryge ned - og ud," svarede jeg. Men jeg kunne også mærke, at det var en proformasamtale, så det var sådan set lige meget, hvad jeg sagde og hvordan jeg agerede. De havde allerede en kandidat. (Offentlige virksomheder skal slå ledige stillinger op og afholde samtaler, selv om de faktisk godt ved, hvem de vil ansætte på forhånd). Og så kan man sige hvad som helst og æde sig fed i samtalechokolader imens, det nytter alligevel ikke noget.
I dag mødte jeg så op hos "afrikanerne" og alle dem jeg snakker med spurgte om, hvordan det var gået. Og alle blev så glade for, at jeg kunne blive lidt længere og det er jeg også selv, men det er min pengepung og mit klædeskab ikke.
Etiketter: Hverdag, Job, jobsøgning
posted by susling @ fredag, december 17, 2010
0 Comments:
Send en kommentar
Links to this post:
Se links til dette indlæg
posted by @
Opret et link
<< Home
Om mig
Navn: susling
Præklemakteriesild med hang til lister og kategoriseringer. Ser det som en konstant udfordring at nikke en sproglig skalle og lede efter meningen med livet efter de 40.
Vis hele min profil
105 om Susling
Det blev sagt
Susling har l...på styret og styr på l......
Suslings julefred I
Susling juler på den sneede måde eller sner på den...
Susling rapporterer fra bunden af en rungende tom ...
Susling på den bekymrede måde
Susling fryser ikke, men det gør andre
Suslings ode
Susling på julemåden
Susling rapporterer fra kontorstol og cykel
Susling om at være smidt af den digitale udvikling...
ZIP Stat
Flere stats...