Stortinget vedtok vel for et par år siden å anlegge et rikssenter for rock. For den som kjenner norsk kulturpolitikkhistorie, kunne man snart gjenkjenne noen moment. Ikke minst skulle det hele organiseres etter samme oppskrift som vi har sett repetert helt fra 1947 – en gammelmodig og trygg oppskrift, riktignok i ny og digital drakt.
Kjapt fikk vi den sedvanlige særnorske distriktspolitiske kivingen, hvor hvert utvær reklamerte med sine fortrinn. Regnbuebyråd Lae ville naturligvis ha det hele lagt til Oslo, støttet av en langhåret fyr som startet Hovefestivalen, men som i skrivende stund ser ut til å spille rollen som den hjemkomne sønn og leder for Steinkjerfestivalen.
Oslo er jo i manges øyne ei sentralt beliggende bygd, med rikt jordsmonn, men hva har vel tiggerstaden frembrakt av selvstendige kulturuttrykk? (Kanskje noe blomstrende arbeiderpartikultur på tredvetallet og i femti-sekstiåra?) Vel, nok dritt om Hamsuns mareritt i denne omgang.
Avsidesliggende grendelag som Namsos, Stavanger og Kristiansand la også inn søknad, men ble tildelt satellittstatus i prosessen. Selve senteret ble etter hvert lokalisert til Nidelvens bredder, hvor jo pønken i sin tid kom drivende i land.
Östbyen Bling Dept.
Rock|Heim ble navnet på satsningen, og en trøndersk minister (uten bart) (an)satte en forhenværende(?) kommunist til å bygge luftslottet. I Nidaros ble det så utredet to alternativer for lokalisering. I forbindelse med by:larm 2007 ble for eksempel ubåtbunkeren Dora heftig pushet som ett alternativ.
Dora hadde jo «naturlig» cred da det lå nært Svartlamon og andre kulturfaciliteter som det svinger av. Det er jo etter hvert blitt gjengs å initiere byutviklingsprosesser ved å henvise til klynger av kulturtilbud. Et rikt kulturliv garanterer for levende og attraktive områder med kreativitet, vitalitet og hva-som-nå-enn-er-fyndige-slagord-i-tiden – talent og innovasjon er vel sentrale motestikkord her. Med slikt utgangspunkt har satsningsvillige utviklere konstruert nye, og tidvis begredelige, bydeler over hele den vestlige verden, pluss Midtøsten, og i Asia og Sør-Afrika; Det er noe i tiden, noe som går – og ofte over ende.
Rockheim var et kort i en slik kabal, et kort som landet et annet sted da et mellager på Brattøra ble lansert som alternativ plassering. Senere ble denne sjøfronten mot Munkholmen foretrukket, blant annet på grunn av vesentlig lavere leiekostnad og lokalt behov for fokus på den viktigste av gjenværende sentrale deler i byen. Nok om det byplanmessige i denne omgang, men et sitat fra Kathrine Aspaas kan passe. Aspaas poengterte at:
Det er 30 år siden det var sjokk i punk, slik det er 60 år siden det var politisk sprengstoff i jazzen.
... i artikkelen «Krise-sex i ferieland» i Aftenposten for 24. juli (2008).
Rock skal, etter undertegnedes mening basert på mål fast etablert i en formativ ungdomstid, være uskolert og impulsbasert. Rock er per definisjon opprørsmusikk
En blidspent sosialdemokratisk minister, uten bart, (an)satte en tidligere(?) kommunist til å organisere et museum for opprørsmusikk. Det må gå skeis. Glem saken!
Penger løser ikke alle problem og gir ikke kred – masse moro, ja, men troverdighet? Nei! Heller noe i retning av voksenversjonen av ungdomsklubbdisco.
På den annen side, og for all del: Pøs på med penger! Selv blind høne finner korn. 98% liker det – dessverre tilhører undertegnede én av de to andre prosentene. Og det kan bli interessant å se hvor mye anti-rock det går an å få for hvor mange millioner; Noe i retning av et grep like interessant som å redusere rock bare til å handle om seksualitet og Walk On The Wild Side på portvinrunden på søndag (kanskje etter litt dagbladsex).
Det blir litt sånn Led Zeppelin versus Åge Alexandersen; Det ene er rock, og det andre er not, eller en sosialdemokratisk konstruksjon som handler om kos. Gjett hvilken som er hva!
Departemental ignoranse og mulig manglende fintfølelse. Gudmund Hernes ler kanskje i bakgrunnen. Kanskje har Hernes mutert med Tony Blair og skal Norge omsider komme seg gjennom nittitallet med ansiktet i behold? (F! så treigt det går; Jeg tror jeg melder meg inn i det nye arbeidspartiet!