Charlie's view: Som ett brev på posten...
Två sista styckena, fullträff!
Men jag förbehåller oss rätten att faktiskt inte riktigt förstå oss på det där med huruvida man kan ta till sig svenskhet. Vi kan ju känna på hur det är att försöka (eller inte) bli fransk, amerikansk, portugisisk osv, men just att bli svensk kan vi faktiskt inte prova, det blev vi som barn och utan minsta eftertanke.
Grejen är, har jag kommit fram till, att de allra flesta känner sig mer eller mindre utanför. Läste nyliten Leif GW Perssons självbiografiska bok, den handlade om klassresa, både vad gäller bildning och socialt.
Och så umgicks han med engelska lorder och de sa något nedsättande om arbetare och han kände sig milt uttryckt främmande.
Men det gör vi ju allihop, då och då. Ibland blir jag lite trött på det där, jag kände mig främmande i Sverige redan INNAN jag flyttade därifrån, inte oavbrutet, men då och då. Och nu? Samma sak, både här och där, men heller inte det oavbrutet.
Och jag vet inte om det är sådär jätteintressant att hålla på att ringa in vad den där svenskheten består i, inte för oss som lämnat den i alla fall, det ter sig, för mig, mest som navelskåderi, ärligt talat.
Men jag gillade din text, Charlie.
Dina paragrafer om grundvattnet är jättefina. Efter det finns inte sâ mycket mer att lägga till.
Tack för fina kommentarer. Jag blir också lite trött på att älta detta, men (precis som du Karin:), kan jag inte låta bli att peta på sårskorpan!