07. Helseskadelige organiske miljøforurensninger i mat (dioksiner, PCB, bromerte og fluorerte forbindelser) - FHI
FHI Historisk arkiv Arkiverte nettpublikasjoner 07. Helseskadelige organiske miljøforurensninger i mat (dioksiner, PCB, bromerte og fluorerte forbindelser)
Ikke-dioksinliknende PCB: Atferdsforstyrrelser, skader på sentralnervesystemet, nedsatt immunforsvar, kreft, reproduksjonsskader , PBDE: forandringer i hormonnivå og atferdsendringer, PFOS: Levertoksisk, reproduksjonstoksisk, PFOA: Levertoksisk, reproduksjonstoksisk
Foster, spedbarn
Tolerabelt inntak
Dioksiner og dioksinliknende PCB: 14 pg TE/kg kroppsvekt/uke Ikke-dioksinliknende PCB: ingen verdi, BMDL (95 % nedre konfidensintervall av konsentrasjon som gir 5 % økning av effekt) for effekter på nerve- og immunsystem hos barn er ca 1 µg total PCB/g fett i morens kropp, som kan oppnås ved et inntak på 40 ng PCB/kg kroppsvekt/dag, tilsvarende ca 20 ng PCB6/kg kroppsvekt/dag. PBDE: Ingen verdi, PFOS: 150 ng/kg kroppsvekt /dag, PFOA: 1,5 µg/kg kroppsvekt/dag
Dioksiner og dioksinliknende PCB: 10 pg TE/kg kroppsvekt/uke i gjennomsnitt, Ikke-dioksinliknende PCB: 5,2 ng/kg kroppsvekt/dag i gjennomsnitt, PBDE: I gjennomsnitt 1,4 ng/kg kroppsvekt/dag (Sum 5 PBDE), 1.5 ng/kg kroppsvekt/dag (BDE 209), PFOS: ca 60 ng/kg kroppsvekt/dag, gjennomsnitt i Europa, usikre beregninger. Eksponering fra andre kilder kommer i tillegg, PFOA: ca 2 ng/kg kroppsvekt/dag, gjennomsnitt i Europa, usikre beregninger. Eksponering fra andre kilder kommer i tillegg
Høykonsumenter av fet fisk, fiskelever (inkludert Svolværpostei/Lofotpostei), krabbe og måsegg (gjelder dioksiner, PCB, PBDE).
Halogenerte (klorerte, bromerte og fluorerte) organiske miljøforurensninger omfatter blant annet polyklorerte dibensoparadioksiner (PCDD), dibensofuraner (PCDF), polyklorerte bifenyler (PCB), DDT/DDE, toksafen, bromerte flammehindrende midler (som f.eks. polybromerte difenyletere) og perfluoralkylerte stoffer (PFAS). Disse stoffene omfatter stabile forbindelser som brytes svært langsomt ned. Ettersom stoffene med unntak av PFAS er fettløselige, opphopes de i fettvev hos dyr. De har alle en tendens til å akkumuleres i næringskjedene, spesielt i marint miljø. De høyeste nivåene av disse stoffene forekommer i fet fisk, rovfisk og sjøfugl samt isbjørn. I dette kapitlet vil vi begrense oss til å omtale PCB, dioksiner, PBDE og PFAS i detalj. De andre gruppene gis en kort omtale nedenfor.
Etter at PBDE har blitt forbudt er en rekke andre flammehemmende midler i økende grad tatt i bruk, slik som heksabromsyklododekan (HBCDD), tetrabrombisfenol-A (TBBPA) og en lang rekke andre. Så langt en kjenner til er eksponeringen for slike forbindelser lav, men det er store kunnskapsmangler når det gjelder toksisitet av slike forbindelser. HBCDD ble satt på Stockholmskonvensjonenns liste over persistente organiske miljøgifter i 2013 og det arbeides med et forbud mot produksjon, bruk og import i EU.
Dioksiner og dioksinliknende PCB
Gjennomsnittseksponeringsnivået i befolkningen ligger lavere enn TWI for dioksiner og dl-PCB. Det er beregnet at bare 2,3% av mødrene i MoBa hadde eksponering som var høyere enn TWI. Fordi dioksiner og dioksinliknende PCB har lang halveringstid, vil bare det akkumulerte inntaket over lang tid kunne ha helsemessig betydning. En kortvarig overskridelse av TWI vil innvirke lite på det totale inntaket over lang tid. Selv om det ligger innkalkulert en sikkerhetsmargin i TWI, er det ønskelig at eksponeringsnivået i befolkningen reduseres. Enhver overskridelse av TWI vil uthule sikkerhetsmarginen.
Noen grupper i befolkningen er spesielt utsatt. Det gjelder for eksempel personer som spiser mye fet fisk, torskelever (inkludert Lofotpostei/Svolværpostei),krabbe og/eller måsegg, eller personer som inntar fisk eller skalldyr fra kontaminerte områder på tross av Mattilsynets kostholdsråd.