En muslimsk kvinne i burkini på stranden i Marseille tidligere i august. Foto: Stringer/Reuters
Tildekningskulturen dreier seg ikke om et plagg, men en æreskultur som skambelegger og problematiserer muslimske kvinners hud, hår og seksualitet. Prøv å ta på deg bikini i et islamsk land i Midtøsten eller Nord-Afrika, og jeg snakker ikke om deg, du blonde, frigjorte europeiske gudinne som menn i islamske land sikler etter og drømmer om, men deg, du muslimske kvinne med arabisk/nordafrikansk utseende.
Dette er kulturen, subteksten, symbolikken bak hijab, niqab og burkini. Min samvittighet forbyr meg å være med på å helliggjøre dette lenger; jeg beklager at jeg ikke på korrekt vis finner min plass på den brede vei hvor hele problematikken reduseres til muslimske kvinners fri vilje i et liberalt samfunn. Problematikken er mye mer komplisert enn det.
Feminister som forsvarer norske kvinners frie seksualitet, viser ivrig medfølelse med den bøtelagte kvinnen i Cannes. De kjenner ikke ubehaget ved å gå med full påkledning i vannet, kanskje de burde smake sin egen medlidenhet og selv bade fullt påkledd med et hodeplagg som kleber til hår og nakke. Det som er fint for andre er vel fint for dem selv? Prøv å forstå, sier de. Hva er det å forstå?
Mange muslimske kvinner har utviklet svært alvorlige komplekser for sin hud, kropp, seksualitet og hår, nettopp på grunn av denne kulturen. Solen steker, men de nekter å bade offentlig med mindre de er tildekket fra topp til tå. En av disse kvinnene fikk hjerneinfarkt rett foran mine øyne under et norskkurs for et par år siden. Den unge kvinnen siklet, gispet etter luft samtidig som hun med skjelvende hånd stoppet andre kvinner fra å løsne knuten på hijaben for at hun skulle puste bedre.
Våre menn er ikke underlagt samme regler. Hvorfor det? Skal jeg som en moderne, frigjort kvinne akseptere dette?
Fri vilje, sier du. Jeg ser at du er kritisk til jenter som av fri vilje opererer inn brystimplantater og bruker restylane, du kritiserer kvinner som av fri vilje opererer ribbebena for å få smalere midje. Du er ikke nådig når unge jenter av fri vilje sulter seg i hjel, når de deler sultetips og anoreksianekdoter i online-klubber, men du snakker om fri vilje når kvinner tar på seg allverdens klær for å bade. Det er hellig og må forsvares. Du reduserer tildekningen til et spørsmål om klær. Du ser bort og aksepterer at de er slaver under en mannssjåvinistisk kultur. Din dobbeltmoral for kvinner gjør meg kvalm.
For en stund siden reiste første Air France-fly til Iran etter lang tids sanksjoner. Stabssjefen, en blond fransk kvinne, forklarte hvorfor hun hadde skaut over hodet som gjest i et islamsk land: «I Air France respekterer vi andres kultur.»
I Frankrike har de kultur for toppløs soling og can can-show, de var først ute i Europa med toppløs dans. Frankrike har en nakenkultur som de har kjempet for, for hver eneste centimeter kvinnehud som vises i offentlighet har de betalt en pris. Det har kostet å få lov til å opptre lettkledd i offentlighet ( med shorts, med utringning ) uten å oppleve seksuell trakassering eller å bli stemplet som sosialt avvik. Det er dette forbudet mot burkini dreier seg om.
Timingen for burkini-forbud er selvfølgelig uheldig og kan virke provoserende og radikaliserende på en del muslimer. Men når har det egentlig vært god timing? Muslimske kvinner begynte sin kamp mot tildekning og ærekultur allerede i 1919. Lenge har jeg sett frem til den dagen vi muslimske kvinner selv tar opp kampen mot denne kulturen og hva den representerer. Dette er en kulturkamp, en kamp mot mannssjåvinisme og kvinneundertrykking. Mange har modig kjempet imot og mistet livet i denne kampen, men altfor mange muslimske kvinner har sviktet. Der ligger tragedien.
Frankrike vil ikke tilbake til en æres- og skamkultur. Franske kvinner er ferdig med den. Det kvinneslaveri vi har i store deler av den muslimske verden, er båret frem av kvinner som selv løfter opp sine lenker for menn. Det har mange forsonet seg med. Men det er ikke ønsket på Frankrikes strender. Det må vi forstå.
25.08.2016 kl.21:43 - Blogg - Ingen kommentarer
Burkinien har sin opprinnelse på de hvite sandstrendene i Sydney i Australia tidlig på 2000-tallet. Zanetti, kvinnen som fikk ideen til plagget, er født i Libanon, men flyttet til Australia da hun var to år gammel. Hun så at niesen spilte volleyball på stranden i tradisjonelle muslimske klær, mens de andre var kledd i shorts og bikini.
Zanetti sier at den heldekkende badedrakten som nå skaper splid i Europa, i Australia sees på som et symbol på integrering.
Jeg mener ordet integrering blir misbrukt i dette tilfellet. Blir muslimske kvinner integrert i Australia ved å kle seg dramatisk forskjellig fra dem de skal integreres med? I muslimske land sitter den tradisjonelle, ortodokse muslimske kvinnen på piknik-teppet og beundrer sin mann som sammen med guttebarna eksponerer seg på stranden eller i vannet.
Å «integrere» den muslimske kvinnen betyr i realiteten å integrere henne i vannet med klærne på, ikke i samfunnet eller miljøet rundt henne. Det eneste formildende som kan sies om denne «integreringen» er at hun slipper å sitte i solas unådige varme, hun skal aller nådigst få lov til å føle vannet på kroppen, men fullstendig tildekket av klebrige klær. Gud forby!
Disse kvinnene stiller ikke en gang spørsmål ved hvorfor mannen får boltre seg halvnaken på stranden mens hun sitter der med svarte klær over den minste hudflik. Premissene er nemlig lagt for lenge siden. Det bare er sånn, Gud har sagt at han kan vise hud, hun kan det ikke, ferdig med det. Dette budskapet får jentebarn inn fra tidlig alder.
I sjah-tiden tok iranske kvinner imot den friheten de ble gitt, og gikk i vannet iført bikini. De var muslimer, men de utfordret ideen om at den muslimske kvinnen skal reduseres til tildekkende klær. Trenden møtte selvfølgelig motstand. I ultrakonservative familier dekket kvinnene seg til og holdt seg lydig unna det våte element. Men trenden spredte seg til de fleste iranske strender. Etter revolusjonen måtte de kvinnene som tidligere gikk i bikini, tilbake i gamle, kjønnsdiskriminerende mønstre. Tildekkingen ble ikke bare begrenset til stranden, den ble normen i hverdagen og voktet av det famøse iranske moralpolitiet.
Det er en forvrengning av virkeligheten å fremstille burkini eller barneburkini som et middel til integrering. Burkini er å sementere ideen om at en muslim kvinne ikke kan gå i vannet med mindre hun er fullstendig tildekket. Det er å fortelle henne at om hun ikke tar på seg denne drakten, så får hun vær så god sitte og steke i sola.
Det eneste burkinien gjør er å integrere den tildekkede muslimske kvinnen til lands med den tildekkede muslimske kvinnen til vanns. Det er å integrere kjønnsdiskriminering.
22.08.2016 kl.15:42 - Blogg - Ingen kommentarer
12.08.2016 kl.11:32 - Blogg - Ingen kommentarer
09.08.2016 kl.17:46 - Blogg - Ingen kommentarer
Og sånn går nu dagene ?
Det er noe tragikomisk ved muslimer som på offentlige arenaer hevder de er de rette budbringere av islam. og drar Allah i alle retninger. I ukene som er gått var Usman Rana ute og hevdet at ekstrem sekularisering - hva det enn er - har fått folk til å drepe uskyldige i Frankrike.
Og så kunne vi kunnet følge en krangel i VG mellom Ali Chishti som tror på en fredelig og god tolkning av islam, og ekstremmuslimen Farhad Qureishi. I helgen har skurk-muslimen Qureishi erklært «verbal jihad» mot liberale muslimer. Pennen, kommentarfeltene og en smule hat er blitt erklært halal av ham.
Ali Chishti mener Norge er det ideelle islamske samfunnet, et sted der kvinnene er ressurser og alle får del i velferden uten korrupsjon. Det norske folk visste ikke at da de det siste århundre kjempet seg ut av kristendommens klør, stiftet de en islamsk stat. Noen bør fortelle IS-lederen Al Baghdadi at vi allerede har et kalifat her oppe i nord.
Og så har vi ekstremmuslimen Farhad Qureishi, han minner om en av skurkene i amerikanske tegnefilmer, jokeren med en viss karisma, men ond og narsissistisk til fingertuppene, gutten som har gjort hat til sin butikk. Hans 15 minutters berømmelse er nettopp startet. Han sitter i timevis og justerer skjegget og trimmer barten etter 1400 år gamle hadither, men nymotens dressjakke får han lov til å ha på seg. Han så inderlig vil tilbake til 600-tallet, men har vanskeligheter med å holde seg unna Youtube, Facebook og andre sosiale medier. Vi lurer på i hvilken hadith disse er nevnt?
Nordmenn med meninger om integrering og mangfold er også fornøyelige midt opp i dette. Dagsnytt 18 klarer ikke et øyeblikk å holde seg unna Qureishi, hver morgen ringer de ham for siste snakkis. Per Fugelli koker i sin egen boble i Teletubby-land og har totalt mistet kontakten med planet jord mens han snakker om muslimfrykt. Hvilken av disse muslimene han snakker om, får vi imidlertid ikke vite.
Andre nordmenn skjelver i knærne av angst for at rasistklistremerket skal komme som en mygg en soldag og klebe seg til dem. VG-redaksjonen gir en helside til Qureishi for hans absurde propaganda mot Chishti. En helside og et par linjer får han for å skrive tilsvar i avisen, en drøm for oss andre jordlige som blir begrenset seks-syv linjer. TV og media er blitt Qureishis tempel, han messer og preker som i sin egen moské.
Og politiet i Romerike, la oss ikke glemme dem, de syntes muslimsk ungdom var så altfor prektig i deres distrikt - de går på skolen og jobber på McDonalds - noe så hinsides uakseptabelt at de ikke så annen utvei enn å invitere Qureishi til å radikalisere dem litt.
Og sånn går nu dagene i Norge.
08.08.2016 kl.14:15 - Blogg - Ingen kommentarer
Min bror bruker en muslimsk frisør. Jeg var sammen med dem og frisøren fortalte at han trives best i Belgia, «der finnes det mer muslimer, selv politiet er muslimer», sa han. Det fikk meg til å reagere, men for ikke å innlede til en ubehagelig samtale sa jeg ikke noe.
Et par dager senere havnet jeg i krangel med min muslimske hijabi-nabo da vi snakket om Iran, islam, Tyrkia og Salman Rushdie. Hun mente at folk må respektere, ikke fornærme profeten. Hun tok kritikk mot profeten for personlig, det føltes som om hennes far var under angrep, sa hun. Hun mente også at Iran er en sekulær stat(!).
Mitt standpunkt var at om hun ikke aksepterer kritikk av profeten, burde hun kanskje ikke lese bøker som Salman Rushdies «Sataniske vers». Videre at det er primitivt å kreve at Rushdie skal bli drept, fortiet og kneblet.
Dette er en kvinne som er vokst opp i Norge, hun går til moskeen, utnytter alle fordelene en sekulær stat gir, men skjønner ikke at denne sekulære statens grunnlag er frihet, tillit, rettferdighet: Trosfrihet, ytringsfrihet, rettssikkerhet. Her gis hun rett til å praktisere sin religion, men på den annen side må hun akseptere og respektere andres rett til å kritisere religionen. Nemlig.
Etter at jeg i en kronikk i Aftenposten for noen dager siden, forsvarte en sekulær organisering av samfunnet, har jeg selv vært under angrep; hets og utskjelling. Muslimer vet stort sett ikke hva et sekulært samfunn innebærer. Det de vet er at de er kommet til Vesten, her drikker folk og har sex, de er umoralske vesener, men de har sine moskeer og muslimske områder hvor de ikke helst trenger å forholde seg til syndige mennesker.
De vet også at den sekulære staten tar seg av dem dersom de ikke har jobb, hus, penger til medisiner, til barnehage og skole. De vet at institusjonene fungerer og systemet hverken kollapser eller er korrupt. Mer enn dette trenger de ikke vite, og de vil heller ikke vite mer.
Her tjener de gode, sterke norske kroner. Så lenge ingen kritiserer deres religion eller religiøse skikker, er de hyggelige, fredelige og koselige folk. Blir den uangripelige religionen kritisert forvandler de seg til sinte vesper, hissig klumper de seg sammen, går i forsvarsposisjon og angriper.
Kanskje trenger nye landsmenn et kurs om sekularitet og ytringsfrihet. De fleste aner ikke hva det er og dette er problematisk for et fritt samfunn.