Dresset opp i finklær og klar for dåp i Gamle Aker kirke. Elisabeth Knutson var tre år første gang hun ble avbildet. - Jeg skal jo helst ha noen nye bilder å legge på blogg og Instagram hver dag, drefor blir jeg kanskje ekstra ivrig, sier trebarnsmamma Malin Hammergård (23).
Mens Elizabeth Knutson (101) har ett bilde av seg selv som barn, er Jenny Hammergård blitt avbildet seks tusen ganger i løpet av sine tre første år. smp-stories-top-widget
— Jeg husker det var veldig spennende.Omringet av bilder av barn, barnebarn og oldebarn, sitter Elizabeth Knutson på Åsgårdstrand sykehjem. Mellom hendene har hun det eneste bildet som finnes av henne som barn. Tatt da hun var tre år gammel, da hun og søstrene skulle døpes i Aker Kirke i 1914. Jentene har pene hvite kjoler og ser alvorlig inn i kamera.
— Det var andre tider. Det var på med det peneste tøyet vi hadde, bildene skulle være oppstilte, forteller hun.Samtidig, på Bjørkelangen i Akershus, hvirvler tre år gamle Jenny rundt i ring i sitt skinnende alvekostyme. Mamma Malin Hammergård (23) sitter bak familiens speilreflekskamera og knipser i vei.— Tell til tre, mamma!På tre stormer Jenny gjennom stua, mot kamera, ler og poserer litt sjenert. Etterpå får hun sitte på fanget til moren og se på resultatet.Hverdagssituasjoner— Jeg tar bilder hele tiden, innrømmer Malin Hammersgård.— Men nå bruker jeg mest iPhone, for da er det mye enklere å legge ut på Facebook og Instagram.
Sistnevnte foto-delingstjeneste har eksplodert det siste året i antall brukere og bilder. Her havner også et par av Hammersgårds bilder daglig, de fleste av barna Lotte, Jenny og Molly. I tillegg rapporterer hun om smått og stort fra mammatilværelsen på en egen blogg. På datamaskinen har hun over seks tusen bilder bare av Jenny. Av ett år gamle Molly: mellom tre og fire tusen bilder.— Jeg prøver å ikke være slitsom for ungene. Men Lotte, den eldste, er lei av kamera. Hun nekter å la seg fotografere, smiler hun.— Det er jo for å ta vare på de små hverdagssituasjonene: til og fra barnehagen, når de leker eller hvis de har på seg fine klær. Og hvis vi har laget noe spesielt til middag, hender det at jeg tar bilder av maten. Ellers kan det være smakebiter fra oppussing i hjemmet. Det blir litt ekstra når man har blogg.FlodVi tar bilder som aldri før. Mot slutten av fjoråret ble mer enn 250 millioner bilder lastet opp daglig på Facebook. Instagram har på sin side klatret til å bli verdens sjette mest populære mobilapplikasjon, med mer enn 80 millioner registrerte brukere. Her deler brukerne over fem millioner bilder daglig.— Synet vårt på bilder har endret seg. Før tok man familiebilder for å bevare de mest minnerike øyeblikkene, nå er fotografiene bare en stor flod som renner forbi. Vi knipser i vei og legger bildene umiddelbart ut på sosiale medier, sier Ingrid Nilsson, direktør ved fotomuseet Preus i Horten.Internett har ikke bare gjort tidligere "nobodies" til premissleverandører gjennom blogging, også fotografiet er blitt demokratisert. Ved å laste ned de rette mobilapplikasjonene kan alle leke profesjonell fotograf og lage vakre bilder. Som den svenske filmregissøren Ulf Malmros skrev på sin twitterprofil i sommer: «Har akkurat skaffet meg Instagram. Det første jeg tenker etter å ha bladd meg gjennom folks bilder er: Jeg har aldri hatt det gøy»— Internett og sosiale medier har forvandlet bildene fra å være statiske til å bli levende. De er blitt et «akkurat nå»-bevis, derfor opplever vi også bilder annerledes enn før. Det som ikke er dokumentert på bilder, har heller ikke hendt, mener den svenske moteviteren Elisabeth Ehlin, som jobber med sin doktorgrad i digital kultur.Skaper identitetAllerede i boken On Photography fra 1973 skrev den amerikanske kulturkritikeren Susan Sontag: «Behovet for å få virkeligheten bekreftet og erfaringen forsterket gjennom fotografier, er en estetisk forbrukssykdom som alle nå lider av». Menneskene er blitt billednarkomane, med en tvangsmessig trang til å fotografere alt mulig, ifølge Sontag.Snart tredve år senere blir vi ikke lenger overrasket av restaurantgjester som fotograferer sin lekre kyllingsalat og forseggjorte drink. Eller av jentene som legger ut ti nesten like selvportretter med trutmunn og dådyrblikk på Facebook. Etter et kraftig regnskyll kan regnbuen etterpå like sikkert observeres på Instagram som på himmelen.Fra å være private minner er bildene våre blitt en del av en identitetsskapende prosess; det vi leser, hører på, spiser og lager av barn og andre små fingeravtrykk på verden. Noen av de mest populære hashtagene på Instagram, som brukerne kategoriserer sine bilder etter, er #me, #love, #photooftheday, #sky, #fashion, #fun og #food.— For de aller fleste handler ikke bilder om oppløsning og et pent resultat lenger, men om kameraets intime relasjon til Internett. Fotografier har alltid reflektert en kultur i forandring og en kollektiv følelse av en mer overflatefiksert samtid, mener Elisabeth Ehlin.— Vi ser jo på en del livsstilsblogger at skillet mellom det ordentlige livet og livet i bilder er i ferd med å forsvinne. Livet blir levd gjennom hva du potensielt kan gjøre et bra bilde av. Samtidig opplever jeg for eksempel Instagram som en måte å være til stede i øyeblikket på: Å se det lille, stoppe opp og reflektere over detaljene i hverdagen, sier Ehlin.Ingrid Nilsson ved Preus Museum mener dagens billedkultur også har et sterkt element av «se på meg» i seg.— Hvor mange selvportretter tar vi ikke i dag? Nå kan vi jo i tillegg snu kameraet på mobilen mot oss, slik at vi selv styrer resultatet av hvordan vi ser ut. Det er en utrolig bevissthet i hvordan man iscenesetter seg selv, samtidig som grensene for hva vi synes er greit å dele er i ferd med å forsvinne, mener Ingrid Nilsson ved Preus Museum.Vi elsker bilder!Hjemme hos Malin Hammersgård er Jenny i ferd med å teste de nye blåsetusjene sine, mens mamma fotograferer.— Det er kanskje fordi jeg ikke har så mange fra min egen barndom at jeg tenker at jeg skal være flink til å ta bilder av jentene mine. Men det kan bli litt mye av og til. På skoleavslutningene til eldstejenta klarer jeg jo nesten ikke følge med fordi jeg løper rundt med kamera foran ansiktet, ler hun.— Og når vi arrangerer bursdager. Jeg går jo rundt og fotograferer konstant. Jeg føler meg nesten dum, ikke sant.- Hva med kamerafri bursdag?Hun rister på hodet.— Det hadde jeg aldri klart. I alle fall ikke på en bursdag!Flest i verdenEr det fordi vi har så vakker natur? I Norge elsker vi nemlig å ta bilder. På begynnelsen av 2000-tallet, da fremkallingen av papirkopier var på topp, lå vi på verdenstoppen målt i antall bilder pr. innbygger, foran Japan.I 2001 ble det fremkalt 230 millioner eksponeringer og 350 millioner papirkopier i norske amatørlaboratorier. Hver nordmann fremkalte mellom 100 og 150 bilder i året.— Men dette forandret seg brått da vi fikk det digitale kameraet, forteller Knut Førsund, som jobbet som informasjonssjef i Fotorådet på den tiden. I dag driver han Fotoskolen.no.— Vi tar jo utrolig mange flere bilder enn for bare noen år siden, men for fotobutikkene ble det digitale fotografiet en katastrofe.I løpet av tre år forsvant over halvparten av norske fotobutikker.— I flere år brukte vi begrepet «frustrerte fruer», fordi det var mennene i familien som kastet seg på den digitale bølgen, mens kvinnene ville ha film og faktiske bilder. Damene var ofte oppgitt over de digitalfrelste mennene sine, humrer Førsund.Ta kontrollen tilbakeDet at nesten ingen fremkaller bilder lenger, bekymrer direktøren ved Preus museum.— Jeg er redd vi vil miste mye av vårt kollektive minne fra disse tiårene. Vi har ingen kultur for å bearbeide og ta vare på minnene lenger. Bildene har tatt kontroll over oss. Nå må vi ta kontrollen tilbake: Gjøre et utvalg av det som har verdi for oss og printe det ut. Det er tross alt historien om oss selv vi skriver.Tilbake på Åsgårdstrand sykehjem sitter Elisabeth Knutson og titter ned på det snart hundre år gamle bildet av seg selv og søstrene, som nå er døde.— At det ikke finnes flere bilder av meg har jeg i grunnen aldri tenkt over. Men foreldrene mine var nok litt bohemske, de var ikke så opptatt av bilder, sier hun.Hun smiler fornøyd.— Jeg har jo dette. Og det er da et flott bilde, ikke sant?Deler vi for mye av vårt liv gjennom bilder på nett? Si din mening i kommentarfeltet!