De skyldformer som kommer på tale i straffesaker er uaktsomhet, forsett og hensikt.
Dette vil ramme tilfeller der medlemmet burde forstått at han skulle gitt opplysninger til trygdekontoret, eller der medlemmet burde forstått at han ikke var berettiget til ytelsen.
Spørsmålet om uaktsomhet er behandlet nærmere i rundskriv til §22-15.
Å handle med forsett innebærer at gjerningsmannen må være klar over at han foretar den handling som er beskrevet i straffebudet. Dette betyr ikke at han må være klar over at handlingen/unnlatelsen er straffbar, men han må være klar over at han for eksempel gir eller unnlater å gi opplysninger som er av betydning for rettigheter eller plikter etter folketrygdloven.
Eksempel på en slik handling er at medlemmet unnlater å gi beskjed om at en flytter sammen med barnefaren, eller at medlemmet unnlater å gi beskjed om at han begynner å jobbe samtidig som han mottar sykepenger - og at medlemmet samtidig er klar over at han skulle gitt beskjed om dette.
I noen straffebud kreves det i tillegg til forsett en særlig hensikt. Det gjelder først og fremst de såkalte vinningsforbrytelser, for eksempel bedrageri, hvor det i tillegg til forsettet kreves at gjerningsmannen har til hensikt å skaffe seg en uberettiget vinning. At hensikten om uberettiget vinning, dvs. å motta en stønad, faktisk blir oppnådd, er ikke nødvendig. Se også punkt 7.2.4.