Fruen i Midten
skip to main | skip to sidebar
Fruen i Midten
Vist mest om kiks og koks og helt almindelige hverdags-brokkerier i en relativt normal (!) familie..
mandag den 14. december 2015
Tjek, tjek og et julemysterium
En gang tilbage i november, hvor jeg netop havde købt den første julegave, tænkte jeg, at det måske i år ville lykkes mig at få nogenlunde styr på julegøremålene uden at gå til i julestress.
Omkring første december mente jeg stadig, at det faktisk gik helt godt.
Nu må jeg erkende, at juletræerne ikke vokser ind i himlen, og at panikken, som vanligt på denne tid i december, er ved at indfinde sig.
Ting tager generelt bare længere tid, end jeg på forhånd - naivt - forestiller mig.
For eksempel nåede jeg kun at fremstille dejen, men ikke at bage vaniljekranse (altså vaniljedimser, da jeg ikke har de rette remedier og ej heller tålmodighed til kransefremstilling). Heldigvis tager dejen ikke skade af at stå i kælderen et par dage og vente på tid. Så det går nok.
Et par vigtige hak blev der dog sat på listen i weekendens løb. Lørdag hjembragte jeg den bestilte gås, som egentlig ifølge den lokale gårdbutiks nye, fancy web-bestillingssystem skulle have været leveret med posten, men som jeg endte med selv at hente mod at få lidt mere gås for den sparede porto.
Og søndag hentede Gemalen og jeg juletræer hjem. Donnaen var for dårligt gående og skulle i øvrigt skrive stil, så hun måtte desværre, til sin store fortrydelse og i øvrigt for første gang i sit liv, blive hjemme.
Juletræer henter vi hos gode venner, og nu hvor jeg har sørget for, at de har en netter, var de så meget nemmere at få plads i bilen. Træerne, ikke vennerne. Til gengæld var det præcis lige så svært som det plejer at vælge det helt rigtige træ, så vi brugte lang tid på at vandre rundt. Og endte så med at vælge et af de allerførste, vi havde kigget på ...
Da Gemalen stadig ikke er helt mobil, når det kommer til at kravle rundt på jorden og fælde juletræer, blev det i år min tjans at save, mens Gemalen bare hev lidt i toppen, så saven ikke satte sig fast. Så nu ved jeg, at jeg også kan fælde juletræer, og det er jo altid godt at vide.
Efter omsider at have udvalgt det helt rette stue-juletræ gik det hurtigt med at finde et lille træ til terrassen, få begge træer nettet, smage værternes hjemmekomponerede snapse og komme hjem igen, så jeg lige kunne nå en travetur i skoven med Kamelen, mens det stadig var lyst.
På vores aftentur på den sædvanlige rute gennem villakvarteret konstaterede jeg, at jeg ikke havde set syner, da jeg aftenen før havde set en lille julemand stå på et elskab. Han stod der stadig og så så fin ud. Og jeg undrede mig såre. For hvorfor står han der?
Jeg lod ham stå, for måske er han nogens. Eller måske er han en del af en skjult kamera-gimmick, hvor man aktiverer et eller andet fælt, hvis man prøver at tage ham. Måske sidder han fast med lim eller elastik, måske begynder han at tale, måske falder der noget ud af hækken, eller man starter en alarm?
Mest tror jeg på, at han er tabt. Ud af en klapvogn, og så har en venlig sjæl stillet ham op på elskabet, så han er til at finde igen. Det er ikke til at vide, og indtil videre lader jeg ham stå. Men hvis han ikke bliver hentet, tror jeg ikke, at jeg kan lade ham stå der i kulden julen over.
For sådan kan man da ikke behandle en julemand.
Vel?
Indsendt af Fruen i Midten kl. 11.51 21 kommentarer: Links til dette indlæg
Send med e-mailBlog om dette!Del via TwitterDel via FacebookDel på Pinterest
Etiketter: Familie-liv, Mig mig mig.., Små og store tanker
tirsdag den 8. december 2015
Ikke-dage med Kamelen og Lille Kylling
Det holder hårdt, det her. Blogindlæg skriver ikke sig selv. Ikke på hverdage og da slet ikke på såkaldte fridage.
Men:
Nøj, hvor har jeg i den forgangne weekend været træt af gummistøvler, overtræksbukser, regnjakke og sydvest!
Altså, ikke træt at at have al klunset, for uden det havde jeg da nok reddet mig både snot og lungebetændelse, eller også havde Kamelen spurtet rundt på væggene i mangel af andre steder at komme af med sin energi, men træt af at være nødt til at iføre mig vesterhavsfiskerkostume igen-igen-igen, hver gang jeg skulle længere end til postkassen.
Weekenden har været ikke-dage, hvor det har blæst og regnet uafbrudt, og det elektriske lys har været tændt, fra vi vågnede, til vi gik i seng.
Ikke-dage bedst egnet til varm chokolade og puslespil.
Som om.
Den slags forekommer kun i et parallel-univers med god tid, fordi der er to torsdage i særligt tidspressede uger.
Så vi gjorde, som vi plejer i weekenden. Ordnede ting og gik vores ture, Kamelen og jeg.
De ture, der lå på tidspunkter, hvor det var mindst mørkt - lyst var det jo aldrig - blev brugt i skov og krat på at besigtige skaderne efter Gorm og Helga.
For sådan er det jo på denne årstid, at skovture desværre er noget, der kun kan lade sig gøre i weekenderne, hvor man kan se omgivelserne, og ikke mindst hvad man træder på (glatte rødder) og i (ankeldybt mudder). Derfor nåede vi slet ikke at se Gorms ødelæggelser, før Helga kom susende bagefter.
Altså gik vi i skoven, Kamelen og jeg. Eller Kamelen og Lille Kylling. Det var sådan, jeg mest følte mig. For ikke alene var jeg klædt i kylling-gult, jeg er også i besiddelse af et ikke-mod på størrelse med en kyllings, når det kommer til færdsel i skoven i stormende kuling, hvor der ud over allerede væltede og knækkede træer også hænger en del midt mellem himmel og jord, som kan komme bragende ned, hvad øjeblik det skal være.
Men der skete ikke noget. Vi kiggede på væltede træer, og vi fandt alternative ruter, så vi undgik de fleste hængere.
Der er ikke væltet voldsomt mange træer i "vores" skov og krat, men dog nok til at holde skovvæsenets folk godt beskæftiget en rum tid.
Da stormen Bodil hærgede for to år siden, omdannede hun en skråning i skoven til mikadospil for trolde og kæmper. Nu er der for længst ryddet op, men hver gang, det stormer, ryger der yderligere nogle træer i kanten af det nu åbne stykke.
Derudover nogle enkelte træer hist og pist. Især hist, ned over stierne. Skoven er ikke større, end at man godt kan vurdere, hvor meget der ligger rundt omkring, og af uvisse årsager virker det altså som om, der ligger forholdsvis mange træer netop på tværs af stierne. Noget, som Kamelen bare betragter som en spændende og kærkommen variation over kendte traveture, men som faktisk spærrer en ret stor del af skoven for folk, der er mindre mobile end mig.
Ærgerligt for Fido og Buller, som må se deres lufteture afkortet eller midlertidigt henlagt til fortovene. Men det er der jo ikke rigtigt noget at gøre ved. Jeg går ud fra, at skovfolkene lige nu har vigtigere ting at tage sig til end at rydde stier til hundelufterne i kommunens mindste frimærkeskove.
Så vi går uden om, mens vi måber over de store kræfter, der har været på spil.
Svært at fornemme, hvor stort træet er,
men knækket sidder nok tre meter oppe.
Indsendt af Fruen i Midten kl. 09.30 14 kommentarer: Links til dette indlæg
Send med e-mailBlog om dette!Del via TwitterDel via FacebookDel på Pinterest
Etiketter: Hund, Mig mig mig..
Nyere indlæg Ældre indlæg Start
Abonner på: Indlæg (Atom)
Om mig
Fruen i Midten
Lige midt i det midterste af Jylland bor Fruen. Gift med Gemalen, som primært er cykelfreak, dernæst familiefar, ægtemand etc. Og mor til Donnaen, der helst synger og danser dagen lang. Når jeg omtaler mig selv i tredje person - og det gør jeg temmelig tit - er det sjældent fordi det hele kører på skinner, går efter bogen, uden mærkværdige overraskelser eller gemene kiks og koks. Kort sagt, når der er behov for at holde mig selv ud i strakt arm, kommer Fruen ganske belejligt på banen. I Midten skyldes geografien, alderen og den navlebeskuende selvoptagethed. Familiemæssigt dækker det efter behov over det at være midtpunkt, logistikchef og projektkoordinator eller bare grundigt i klemme mellem to energiske og voldsomt omkringfarende familiemedlemmer..
Vis hele min profil
Blog-arkiv
▼  2017 (22)
▼  april (3)
Træt, desorienteret - og døv!
Bag køleskabet
En buddha så stor som Rundetårn
►  marts (4)
►  februar (7)
►  januar (8)
►  2016 (73)
►  december (1)
►  november (5)
►  oktober (8)
►  september (7)
►  august (8)
►  juli (8)
►  juni (6)
►  maj (3)
►  april (7)
►  marts (7)
►  februar (7)
►  januar (6)
►  2015 (79)
►  december (4)
►  november (5)
►  oktober (7)
►  september (7)
►  august (7)
►  juli (7)
►  juni (7)
►  maj (6)
►  april (7)
►  marts (7)
►  februar (8)
►  januar (7)
►  2014 (88)
►  december (7)
►  november (5)
►  oktober (6)
►  september (9)
►  august (8)
►  juli (8)
►  juni (6)
►  maj (10)
►  april (10)
►  marts (6)
►  februar (7)
►  januar (6)
►  2013 (110)
►  december (8)
►  november (8)
►  oktober (7)
►  september (11)
►  august (11)
►  juli (8)
►  juni (8)
►  maj (8)
►  april (8)
►  marts (11)
►  februar (10)
►  januar (12)
►  2012 (150)
►  december (10)
►  november (14)
►  oktober (12)
►  september (14)
►  august (13)
►  juli (9)
►  juni (12)
►  maj (12)
►  april (15)
►  marts (13)
►  februar (12)
►  januar (14)
►  2011 (40)
►  december (12)
►  november (13)
►  oktober (6)
►  september (9)
Skriv til mig..
.. på fruenimidtensnabelagmail.com
Nogle af Fruens favoritter
a + k = ♥
Hexen
Hvis vinden vender....
Det smager altid lidt af fugl
Mormors klagemur
Et øjeblik...
Beretninger fra et autentisk landbrug
RandiGlensbo.dk
Mia Folkmann
Livet på Vestegnen
Hos Mommer
Superheltemors bekendelser
Underet er, at vi er til
Skøre liv…
Hverdagens surdej
Te CityGirl
Mit Helle
Blogsbjerg
Himmel og fjord
krumspring & gadedrengehop
Afterglobe
DORTHEIVALO
Inge her og der...
Trixyworld
Kaffekvaerneren
Pigen fra landet
Det sagde hun også i går...
Helle's Blog
Carport og noia
mormoruniverset
Lavendels
Mænd af betydning
Fra Mor til Kvinde
Jonna Ipsen jip® keramik& billedkunst
CamillaTe
Marianne Thompson
Overleveren
ANNETTE UDI HOLLAND
Kaffe & T
Follow by Email
Populære indlæg
Et stik i hjertet
En buddha så stor som Rundetårn
Træls på den langsommelige måde
Kontraster
Træt, desorienteret - og døv!