Chichi la Fraise
Jeg er veldig lei meg for at jeg har vært borte fra bloggen så lenge. Hvis det er noen der ute som har irritert seg over at jeg lagde et "Snipp snapp snute"- innlegg og bare ble borte så vil jeg be om unnskyldning for det.
Det var faktisk ikke meningen å avslutte på den måten.
Jeg kunne sikkert forklart hvorfor det ble sånn, men da blir dette innlegget ulidelig langt, eller faktisk ulidelig mye lengre enn det allerede må bli. For jeg har litt på hjertet nå som jeg endelig sitter her og skriver.
Jeg tar kortversjonen. Jeg falt ut av bloggingen i noen uker på grunn av omstendigheter som krevde en del oppmerksomhet. Når støvet endelig la seg føltes det plutselig mye tyngre å ta opp tråden igjen. Tråden ble litt som en tung kjetting. Så jeg utsatte det litt til. Så fikk jeg dårlig samvittighet. Og da tenkte jeg at nå må jeg ha noe lurt å komme med. Det hadde jeg ikke. Så jeg grublet. Neste mandag, da skal jeg starte igjen. Men sånn funker det ikke med meg. Så det slo meg at kanskje jeg bare skal slutte å blogge.
Og så en kveld satt jeg og gikk igjennom noen bilder. Jeg fant et som jeg likte godt. Da tenkte jeg på bloggen. Det var et bilde jeg ville lagt ut. Så da gjør jeg det.
Det var tåke over Oslo sentrum for en liten stund siden. Lyset var så fint at jeg bare måtte prøve å ta litt bilder. Jeg kom veldig sent i gang og det begynte å bli klarere da jeg endelig fikk fatt i kamera og kom meg ut.
Jeg begynte å bli rimelig lei av foto. Min stakkars lille laptop slet og jobbet så tregt at det var umulig å få til noe som helst. Men nå har jeg oppgradert. Til en fanstastisk iMac! Bilder, Bridge, Photoshop, alt går som en sang. Ja, bortsett fra internett. Tilkoblingen inne på dette rommet suger ræv er ikke så god. Men det løser seg (les: kanskje Lars fikser det).
I am sorry I have been away for so long. I understand if most of you - or all of you - are sick and tired of my blog. And I would like to apologize for being a slack blogger. I really didn't mean for my last post to be the last, but I realized after a while that it looked like a lame way of saying goodbye. I could go on and on about what I have been up to and why I haven't been blogging. That would be mindnumbingly boring.
I'll try to keep it short. I took a break from blogging for a few weeks because my focus was on circumstances in my life that really absorbed all of my energy. When all things finally got back to normal I had a hard time getting back on the horse. So I figured I would postpone my comeback for just a little bit longer. And then a little bit longer. And before I knew it the idea of blogging was so infested with guilt that it had sapped all of my motivation. I figured that I had kept everyone waiting for so long that I had better come up with something reasonably clever. I didn't. OK Chichi, snap out of it! On monday you'll find something, anything and write about it. Yeah, I don't really work that way. So maybe I should just quit blogging.
And then I sat in front of my new iMac looking through pictures and I found one that I kinda really liked, actually I thought it was pretty darn good (yup, I should get my modesty-prescription refilled, I am running low...) A picture that I could post on my blog. So that is what I am doing.
chichi la fotograf
... så var eventyret ute.
I dag er siste hele dag i St Tropez. Tiden har gått så fort! Jeg har hatt en helt fantastisk sommer. Og for første gang på mange år så gleder jeg meg til å komme hjem. Det minner litt om å glede seg til skolestart.
For meg har alltid følelsen av en ny start kommet om høsten, etter sommerferien, og ikke ved nyåret. Jeg har en masse drømmer og ønsker og planer for det nye skoleåret.
Nå skal ikke jeg starte på skolen når jeg kommer hjem. Men jeg har laget meg noen planer for høsten. Jeg har tenkt mye på hva høsten skal bringe i løpet av denne lange sommerferien.
Jeg gleder meg til å sette i gang...
Today is my last full day here in St Tropez. This summer has been amazing and it has gone by so fast.
For the first time in years I am really looking forward to coming home after summer vacation. It reminds me of the anticipation before the first day of school.
Even as an adult I have always felt very school year oriented. Fall and the beginning of a new school year has always felt like more of a fresh start than the actual New Year. And I have many hopes and dreams for this new (school) year.
I will not be starting school in the fall. But I have spent this summer soul searching and making plans for what I will do when I get home.
And I can't wait to get started...
... så smått til høsten. Eller, for å være mer spesifikk, til å kunne kle meg i årets høstmote. *
Litt etter litt har salgsvarer blitt byttet ut med nydelige bukser og jakker og gensere og skjerf i rolige vinterfarger.
Jeg har gledet meg til årets høstmote siden før sommeren. Jeg fulgte andaktig med på motevisningene i februar. Og jeg planla høsten.
Chichi har choppa...
Det er mange elementer jeg har ønsket meg. Og ikke alle ønsker kommer til å gå i oppfyllelse. Jeg sikler etter alle de fantastiske camel kåpene. Men jeg har en stor svart hund, så det er ikke sikkert det er en veldig praktisk løsning for meg... Æsj.
Men noe jeg bare måtte ha var en saueskinnsjakke. Jeg så bilder fra visningen til Burberry Prorsum og var fast bestemt. Jeg vil ha en sånn, jeg også! Pliiiis, pliiiis, pliiiis...?
Jeg har faktisk vært innom Burberry butikken i Cannes. Og det er nok veldig bra at de ikke hadde den jakken jeg fantaserer om i butikken. For den er fiiiiin, men dyyyyyyyyr.
Oj oj oj, hva har vi her?
Jeg har gjort en god del research. Det er veldig mange eksemplarer av saueskinnsjakken ute i høst. Og dette er et stort digert kjøp. Så her må man tenke og finne den som er helt riktig.
Jeg har en hel haug med kriterier som kan deles inn i to hovedkategorier. Funksjon og utseende. Og begge er like viktige.
Funksjon er av stor betydning fordi vi her snakker om et ytterplagg som skal brukes mye og i norsk klima. Så den må holde meg varm og tåle å bli utsatt for vær og vind. Semsket skinn er utelukket, husk at vi har sludd (gleder meg ikke til det). Jeg vil ha en som er helt fôret i saueull, ikke en som bare har sauskinn i kragen og ellers er polstret. Skinnet må være mykt nok til at jeg kan bevege armene skikkelig og holde rundt rattet når jeg kjører bil. Modellen må rekke såpass langt ned at jeg slipper å bli mellombar (som far kaller det)**. Og vips så har man utelukket veldig mange av jakkene som henger i butikkene og venter på et hjem.
Utseendet har alt å si fordi jeg rett og slett ikke gidder å bruke penger på noe jeg ikke føler meg fin i. Og jeg vil ha en oppdatert og tidsriktig variant av denne klassiske jakken, men uten at den er så sær at jeg blir lei av den. Mørkebrun. Flatterende innsvingt. Rene linjer. Heller glidelås enn knapper. Og denne vanskelig middelveien mellom tidløs og tidsriktig. Jepp, nå er det ikke mange jakker igjen.
Så er det dette med pris... Uff, nei, æsj... Det er ikke lett... faktisk veldig vanskelig...
Men så, ja så ordner det seg. Akkurat som i sangen. Jeg gikk nemlig inn i en butikk for å se etter en veske som var avbildet i et blad. De hadde ikke fått inn vesken. Og så, mens jeg legger igjen navn og telefonnummer så ser jeg Robin Wright (ikke lenger Penn) smile mot meg. Hun er kledd i en veldig fin saueskinnsjakke. Her burde jeg spesifisere at vi snakker om et bilde av Robin (på fornavn vi), en reklameplakat altså.
- Har dere denne inne?
- Ja, det er den du ser der. Den er sååååå fin.
- Hmmm, den er semsket. Finnes den i ikke-semsket?
- Men vi har en annen modell som ikke er semsket...
Samtidig ser jeg Lars vinke mot meg og peke spørrende på en dukke.
Tør jeg håpe? Bingo?
Den var mye finere enn den til Robin. Og den fra Burberry Prorsum! Faktisk var den helt perfekt på alle måter. Brun, litt lang, lett innsvingt og myk som smør. Og - og dette er ikke helt uten betydning (fordi jeg er teit og dust) - ikke tilgjengelig i Norge? Nei, helt seriøst, dette er en så eksponert trend at det er ganske hyggelig å ikke ha helt lik jakke som alle andre på Åpent Bakeri.
Iiikk iiiiik... smiler, klapper, tripper...
Tada! Se!
Så myk og god...
Så nå gleder jeg meg enda litt mer!
Skal du også hekte deg på denne trenden? Eller blir det kanskje en camel kåpe? Hva gleder du deg til å kle deg i til høsten?
* For jeg er på ingen måte lei av sommer. Sommer er helt herlig og jeg kan aldri bli lei av sol og varme. ** For da mener mor at man får urinveisinfeksjon... Jeg er jammen meg ikke sikker på hvordan kald luft rundt magen gjør at man før bakterier i blæra... Men ekkelt er det uansett. Både å være mellombar og å ha urinveisinfeksjon.
Jeg har sutret så mye om klær jeg er redd for eller synes er vanskelige å bruke. Så jeg tenkte det var på tide med et innlegg om et plagg jeg er komfortabel i og som jeg har mye glede av. Jeg har en favoritt bluse. Den er i hvit silke. Jeg liker den fordi den passer til alt, fordi den er litt spesiell uten å være for rar og fordi den er veldig behagelig. Jeg blir alltid glad når jeg tar den på. Jeg bruker den både til hverdag og til fest. Og jeg føler meg alltid fin i den. ***
I feel like I have been whining about clothes that I find challenging to wear and that are outside of my comfort zone. So I figured I would make this post about a piece of clothing that I really love to wear and that I have gotten a lot of enjoyement out of. I have a favorite top. It is a white silk blouse. It goes with everything. I like that it is special and different but not too strange. It always makes me happy when I wear it. And I wear it year round, for daytime casual or to dress up at night. Hva er ditt favoritt plagg?
Bluse, 3.1 Phillip LimSkjørt, second-handBelte, Sonia Rykiel pour H&MVeske, ChanelSko, Martin MargielaKlokke, OmegaSolbriller, Persol
Blouse, 3.1 Phillip LimSkirt, second-handBelt, Sonia Rykiel pour H&MBag, ChanelShoes, Martin MargielaWatch, OmegaSunglasses, Persol
Jeg er veldig glad i å lakke neglene for tiden. Fingre og tær. Så i sommer har jeg kjøpt meg en hel haug med neglelakker.
Siste innkjøp fra OPI var My Private Jet. Jeg prøvde den på i går. På hendene i første omgang. Tærne så egentlig fremdeles OK ut, så da gadd jeg ikke gjøre noe med dem.
Og jeg vet ikke helt hva jeg synes... Jeg liker veldig godt mørke farger på hendene, men med denne ble jeg usikker. Jeg tror den blir veldig fin til tærne. Fargen ligger et sted mellom grå, svart og brun, med glitter i mange forskjellige farger. Effekten minner meg litt om aske.
Hva synes dere? Skal fingernelgene mine reise i privatfly?
I am really into nail polish these days. This summer I have hauled quite a few nail polishes.
My latest OPI polish is My Private Jet. I tried it on yesterday. On my finger nails to start. And I'm not entirely convinced... However, I do think it will look good on my toes. I would say the colour is somewhere between black, charcoal and brown, with multicoloured glitter, resulting in an effect that reminds me of ashes. So, what do you think? Will My Private Jet be the new mode of transportation or should I leave it parked in the hangar*?
* I can't believe I wrote that. It is sooooo corny. I am totally embarrassed. Lagt inn av
Chichi la Fearless vs Chichi la Pyse, Round II
Jeg er en stor pyse. Det har vi vært inne på før.
Lenge har jeg drømt meg bort i bildene på andres blogger. Bilder av bloggerne og deres garderobe. Jeg blir utrolig inspirert av å se hva man kan få til med sin egne klær. Og jeg har en fantastisk garderobe. Jeg elsker klærne mine. Så jeg ser på bilder av Rumi og Alix og Jane og Elin. Bilder hvor de ser kule og selvsikre ut. Bilder hvor det ser ut som om de liker klærne sine og har det gøy. Og så skulle jeg ønske jeg ikke var en kylling som ikke engang klarer å se i linsen når kamera peker min vei. Jeg føler meg så beglodd og teit når Lars og jeg prøver oss på photo-shoot.
Så i går kveld dro Lars og jeg på vår favoritt restaurant. Og spiste masse god mat og drakk drinker og en flaske vin. Og så fant vi et forlatt smug. Og nå må dere få huene deres ut av kofferten. Vi tok bilder. Fullt påkledd! Endelig hadde jeg nok mot til å overkjøre hemningene mine.
Så her er de første bildene av en litt mindre awkward Chichi. Chichi la Full? Neida, bare litt mindre flau.
Og selvfølgelig av kveldens antrekk. Jeg har kjøpt skinn shorts! På salg, for jeg er usikker på hvor lenge denne trenden varer. For over en måned siden. Men jeg har ikke vært modig nok til å la meg avbilde i dem. Også har jeg fått brukt en bluse jeg er glad i og som sto i fare for å bli foreldreløs fordi jeg ikke har brukt den i sommer*.
I am a chicken. Pock pock pock...
For a long time now, I have been envying other blogs. Or rather the pictures of the bloggers and their outfits. I find it incredibly inspiring to see how people wear their clothes. And I have a pretty great wardrobe myself. I love my clothes. So I look at pictures of Rumi and Alix and Jane and Elin. Pictures of them looking fierce and confident. Pictures of girls enjoying fashion. And I wish I would grow some balls. I am too self conscious to pose properly or even look into the camera. Every time Lars and I try to do a photo shoot I just stand there feeling stared at and weird.
Last night Lars and I went to our favorite restaurant. We ate lots of yummy food, had cocktails and a bottle of wine. In our after dinner euphoria we found a deserted alley. Now you need to get your heads out of the gutter. We took pictures. Fully dressed mind you. I finally had enough courage to overcome my inhibitions.
So I give you the first pictures of a slightly less awkward Chichi. Not Chichi la Drunketydrunk, just a little less uptight.
And, of course, my outfit! Because I have purchased my own pair of leather shorts. On sale, because I think this might be a fad... I bought them over a month ago but have not been brave enough to have my picture taken when I have worn them. I also wore a beautiful top that I really love, but was almost having to give up as I had not worn it all summer*.
2-0 til Chichi la Fearless
Shorts, Les petites...Bluse, Dries Van NotenSinglet, Calida (eldgammel, minst 10 år gammel, arvet av Mamma)Kjede, MadewellSko, Christian LouboutinVeske, Jimmy Choo for H&M
Shorts, Les petites...Blouse, Dries Van NotenTank top, Calida (eldgammel, minst 10 år gammel, arvet av Mamma)Necklace, MadewellShoes, Christian LouboutinBag, Jimmy Choo for H&M
* Husker dere at jeg nevnte mitt lille prosjekt som gikk ut på at alt jeg hadde pakket, men ikke fått brukt i løpet av sommeren skulle vekk? Hvis ikke så trykk her.
* When I was deciding what to pack for my summer in France I made a pact with myself. I would pack everything I wanted, but whatever I ended up not wearing would get the boot at the of summer.
Saint Tropez, August 2010
For noen dager siden var jeg inne i byen med det store kameraet og den store blitsen. Nå skulle det bli bilder! Jeg tok en hel haug med bilder. Jeg så og jeg tenkte og jeg satt meg på huk og jeg stilte inn og jeg knipset til krampa tok meg. Og det kom ikke noe godt ut av det. Jeg liker egentlig bare dette ene bildet. Det eneste som ikke var gjennomtenkt i det hele tatt, hvor ingenting var tilrettelagt og hvor blitsen min ikke fyrte engang - det gjør heldigvis en annen blits, og med perfekt timing :)
Det er godt med litt flaks!
A few days ago I went into town with my big camera and my big flash in tow. It was picture time!
I took a whole lot of pictures. I looked eagerly around and I visualised and I crouched and I tuned and adjusted every knob and button there is. Click-click-click until I could click no more.
And nothing good came of it.
The only photo I like is this one. And it is the point and shoot photo. I saw a dress I liked on a pretty girl and I figured I would just try to get a shot of her. I only got this one shot. My flash did not even fire. But fortunately someone else's did, and at just the right moment.
When talent has left the building it is a good thing Lady Luck is still looking out for me.
... bygger rede på Chichis hode*.
Håret mitt ser ut som høy. Det er blitt tørt, slitt og gult. En kombinasjon av sommer og at jeg er veldig sløv med vedlikehold ligger bak det reiret som nå pryder skallen min. Jeg trenger en hårklipp og en hårkur og en runde med farging og en parykk. Sårt. Men jeg nekter å la franske frisører begi seg inn på et slikt prosjekt. For noen uker siden var jeg hos en frisør her i byen for å gjøre noe med røttene mine. Egentlig hadde jeg farget håret mitt såpass mørkt at røtter ikke skulle være noe problem. Men den fargen forsvant i sol og saltvann. Røttene var et faktum. De var stygge. Noe måtte gjøres.
Resultatet ble ikke bra. Ikke krise, men ikke bra.
For franske frisører skjønner ingenting.
- Jeg vil ikke ha gule tigerstriper.
- Hva mener du, vil du ikke ha striper?
- Joda, men diskré striper, ikke stripete hår.
- Striper er striper.
- Nei, det er det ikke. Jeg vil ha tynne, nesten usynlige striper.
- Men da får vi jo ikke gjort noe forskjell med røttene.
- Joda. MANGE, tynne striper, dumbass.
Ja, dere kan vel tenke dere hvor bra det kan gå etter en samtale som denne... Nå har jeg stripete røtter... Rådyre, stripete røtter.
Så klipp er helt uaktuelt. Da utruster jeg heller Lars med kjøkkensaks og negleklipper og lar ham gi det et forsøk. Han er jo redd for meg og vet at han må gjøre akkurat som jeg sier.
Det kan tenkes at dere tror jeg er urimelig mot franske frisører. Det er jeg ikke. De har en forståelse av hva som er fint som ikke overlapper i det hele tatt med det jeg er ute etter. Jeg sier ikke at de har dårlig smak eller at de som går til franske frisører er schtøgge på håret (ikke høyt i hvert fall), men de mestrer ikke å sno hjernene sine rundt det jeg ber om.
I russetiden - ja, i forrige årtusen - fikk jeg grønt hår.
Jeg sa til Mamma at jeg hadde fått grønt hår. Jeg må til frisøren. Kan jeg få penger?
Mamma svarte at neida, jeg hadde da ikke grønt hår, hva var det for noe tull?
Ingen frisørtime på meg.
Familieferie i Frankrike. Min tante Isabelle, som virkelig ikke bryr seg en døyt om den type ting utbryter: - Chichi hvorfor har du grønt hår?
Fordi Mamma ikke vil la meg gå til frisøren.
Jeg ser stygt bort på Mamma. Mamma vedgår at hvis Isabelle av alle mennesker i hele verden synes håret mitt ser ille ut, ja, da er det nok helt katastrofe. Så hun tar på seg spanderbuksene og tilbyr meg en tur til Mamies frisør. Den minste lille frisérsalongen i verden som aldri har hatt en kunde under 60 år.
Hva kan hun gjøre med mitt grønne hår? Tjaaa, hun kan vel bleke bort det grønne, til alt er en platinablond hjelm. Ja, det grønne ble borte. Be careful what you wish for...
I hennes forsvar skal det sies at kort tid etter møtte jeg Lars og at han påstår det var kjærlighet ved første blikk... Men det tok flere år å reparere skadene etter denne frisørtimen. Og da tenker jeg ikke på de psykiske skadene, de jobber jeg med fremdeles.
Flash forward til våren 2007. Jeg skal i bryllup på stranden i St Tropez. Jeg har lyst til å være fin på håret. Jeg tenker at jeg skal unne meg en wash and blow dry eller un shampoing brushing (uttales brrrøshinggg med skarrende fransk R og skarp G på slutten) hos frisøren. Jeg finner en åpen salong som har tid og ber om en brushing. Men damen foreslår heller en banan.
Ja, dere leste riktig og jeg trykkleifet ikke, EN BANAN! Fordi jeg er en høflig idiot går vi for en banan.
En piggete banan med sikksakk skille. Jeg tvang dem til å tone ned piggene og sikksakkene, men de skjønte ikke hvorfor jeg ikke likte det. Jeg har aldri følt meg så stygg på håret i hele mitt liv. Og det inkluderer den gangen jeg våknet i Alpene med hjelm hår sausa inn i spy, Vodka Caramel og Peach Canei. Fin kjole, nye Jimmy Choos og det styggeste håret noensinne. Jeg hater bildene av meg fra den dagen.
Så derfor nekter jeg å gjøre noe mer hos franske frisører. Jeg venter til jeg kommer hjem. Hjem til Greg som vet hva han driver med og som forstår hva jeg mener.
I mellomtiden lurer jeg på om noen av dere har noen gode råd. Jeg er langt forbi det som kan repareres med en liten hårkur. Har noen der ute erfaring med å klippe hår med kjøkkensaks? Seriøst, jeg vurderer en liten stuss. Egentlig er jeg vel fornøyd så lenge jeg slipper å gjøre vondt verre. Jeg har fremdeles en stund igjen før jeg er hjemme i Gregs trygge hender.
Ja, jeg er litt sinna idag. Våknet av lyn og torden. Det hørtes ut som full krig. Først trodde jeg at franskmennene hadde plassert en militærøvelse til klokken halv syv en lørdag morgen. Dårlig start på dagen.
* Jeg vet at det ikke rimer. Men jeg er ikke poet. Ta en potet. Herregud... Lagt inn av
Jeg har aldri vært spesielt flink til vintage shopping. For det første så synes jeg det er kjedelig å måtte rote seg igjennom et kaos med uinspirerende gammel lort for å finne en skatt som finnes i ett eksemplar og som ikke er min størrelse. Og for det andre så stiller jeg meg selv alltid spørsmål som: hvorfor vil ingen andre ha dette plagget? hvorfor vil folk kvitte seg med det? hva er galt med det? Og så får det meg til å tvile på meg selv. Jeg har kommet tomhendt ut så mange ganger at jeg som regel ikke gidder å prøve lenger.
Jeg liker luftige og ryddige butikker, der varene er lekkert presentert. Der jeg kan prøve meg frem blant et utvalg strørrelser til det utrykket jeg føler meg vel med. Jeg har vært innom vintage og second-hand butikker som spesialiserer seg i high end design varer. Men for å være helt ærlig, der synes jeg at brukte klær er ganske overpriset. Nesten like dyrt som flunkende nytt. Seriøst, jeg kan slite klærne mine selv.
I have never been any good at vintage shopping.
1. I find it boring to have to sift through a mound of uninspiring old rags to find the odd treasure only to discover that it doesn't fit.
2. I undermine myself by asking questions like: why hasn't anyone picked this piece up yet? why did people want to get rid of it? what the hell is wrong with it? And then my self doubt takes over.
I have left empty handed so many times that I have given up the project entirely and stopped trying.
I like stores that are fresh and airy and where the merchandise is beautifully displayed. I like having a selection of sizes to find the one that suits me perfectly.
I have been to vintage stores who specialize in high-end designer goods. But come on, their stuff is totally overpriced. Almost as expensive as the brand new option. And quite frankly, I am able to wear and tear clothes all on my own. Så hva er problemet? Kan jeg ikke bare la bruktbutikkene være og handle der det passer meg? Joda. Det er bare det at jeg er så misunnelig på de som finner disse herlige vintage skattene. Jeg vil også ha!
Denne sommeren ser det ut til å løsne litt for meg. På én sesong har jeg kjøpt mer second-hand enn jeg hadde samlet opp hittil. Hurra!
I år har det nemlig åpnet en ny second hand butikk her i St Tropez. Den heter Le Marché du Marin. Garance, mitt store forbilde, hadde tatt turen innom i mai da hun var her i anledning Chanel visning og boules turnering... Så misunnelig... ***
So what is the big deal? Why don't I quit whining and just shop in stores that work for me? I could, it's just that I am so envious of the people who successfully seek out these vintage treasures. And I want one too!
This summer things are looking up! In one season I have managed to buy more second-hand than ever before. Yay!
There is a new second-hand store in St Tropez called Le Marché du Marin. Garance visited the Marché when she was in town for the Chanel show and boules tournament... So envious...
Jeg klarte endelig å somle meg bort dit for et par uker siden. AHA! Med ett skjønner jeg også tegninga. Her finner jeg spennende retro plagg til en grei penge. Jeg planlegger et eget innlegg om denne butikken som har gitt meg nytt håp for brukte klær.
I denne omgangen tenkte jeg å gi en liten smak av noe av det jeg har kjøpt.
Jeg kjøpte den blomstrete kjolen og beltet dere ser på bildene. Kjolen kostet 29 € og belte 35 € hvis jeg husker rett. Jeg er en blåøyd second-hand newbie så jeg vet ikke om dette er dyrt eller billig.
Og så oppdaget jeg en av fordelene med vintage shopping. Den tidligere eieren hadde sydd små usynlige trykkknapper i mellom de vanlige knappene slik at kjolen ikke gaper over brystet. Og beltet har allerede fått alle de ekstra hullene jeg trenger for at det skal passe både smalt i livet og løst over hoftene. All den jobben jeg aldri gidder å få gjort har blitt tatt hånd om i plaggenes tidligere liv. Genialt!
Hva synes dere om second-hand funnene mine? Hva synes dere om prisnivået? Har dere noen råd for vellykkete ekspedisjoner i second-hand jungelen?
I finally got around to giving Le Marché a try a couple of weeks ago. Aha... now I see... I found interesting retro pieces at a reasonable price. I'm planning a post on this wonderful store. It has infused me with new hope for pre-owned fashion.
For now I have a few photos of a couple of items I picked up.
I got the flowery dress and the belt. The dress was 29 € and the belt 35 € if I remember correctly. I have no idea if that is actually a reasonable price seeing as I am a blue eyed second-hand newbie.
I also discovered one of the great advantages of shopping second-hand clothes. The previous owner had sewn invisible snap buttons in between the buttons to avoid gaping. And the belt has all the ekstra holes I need to wear it both cinched in at the waist and loosely around my hips. All the alterations I never get around to dealing with had been taken care of in their previous lifetime. Awesome!
So what do you think? Trash or treasure? Splurge or bargain? Any tips and tricks I should know about before venturing further into the second hand jungle that is out there?
Kjole og belte, Vintage :)
Hatt, Truffaux Hatmakers (den samme som Imogen har)Sko, Martin MargielaSolbriller, Balenciaga
Dress and belt, Vintage :)Hat, Truffaux HatmakersShoes, Martin MargielaSunglasses, Balenciaga
PS Jeg har vært veldig lite produktiv på blogg fronten den siste uken. Jeg beklager. Jeg har vært hjemme i Oslo en kjapp tur og prøvd å pakke dagene mine med herlige Oslo ting i stedet for å sitte bak laptopen. Og så har jeg hatt skrivesperre. Dere har faktisk sluppet å bli utsatt for mine elendig formulerte hjernepromper. Bare hyggelig!
PS I have been very unproductive this past week. Sorry about that. I have been in Oslo over the week end and packed my days full of wonderful Oslo activities rather than parked in front of my laptop. And I have had writer's block. In fact, I have saved you the trouble of reading my poorly written brain farts. No need to thank me.