JESUSLIVET - SYNET I 1961
Givet i 1961. af Tommy Hicks:
Idet lynene glimtede over jordens overflade, vendtes mit blik mod nord. Pludselig bemærkede jeg en skikkelse, som lignede en kæmpe. Jeg stirrede længe på synet og blev næsten forvirret. Skikkelsen var kæmpemæssig. Fødderne syntes at nå helt til Sydpolen og hovedet til Nordpolen. Armene strakte sig fra hav til hav. Jeg kunne se, at kæmpens hoved kæmpede – kæmpede for livet. Det ville gerne leve, men kroppen var dækket fra top til tå af noget, der lignede murbrokker. Af og til rørte han så meget på sig, at det så ud som om, han endog ville prøve på at rejse sig op. Når han gjorde det, var der ligesom tusindvis af små skabninger, der løb væk fra ham, hæslige små skabninger, men når han igen lå stille, kom de tilbage.
I samme øjeblik hørtes en buldrende torden, der syntes at komme fra himlen. Jeg vendte mit blik op mod himlen og fik øje på en skikkelse i strålende hvidt – den herligste skikkelse, jeg nogensinde har set i hele mit liv. Jeg så ikke ansigtet, men på en eller anden måde vidste jeg, at det var Jesus, og Han strakte sin hånd frem. Han strakte den frem snart til den ene, snart til en anden og snart til en tredje. Som Han rakte ud til de forskellige lande og folkeslag i verden – mænd og kvinder – så flød dette flydende lys ligesom fra Hans hænder og ind i dem, og de begyndte at gå ud i Herrens navn. Jeg ved ikke, hvor længe jeg betragtede alt dette. Det var, som om det fortsatte i dagevis, ugevis og månedsvis. Kristus blev ved med at række hånden frem, men pludselig skete der noget sørgeligt. Der var nemlig mange, som, når Han strakte hånden frem, afslog at modtage Guds salvelse og Guds kald. Jeg så mænd og kvinder, som jeg kendte, folk, som jeg så sikkert troede, ville modtage Guds kald. Men når Han strakte sin hånd ud til dem, så bøjede de hovedet og begyndte at trække sig bort fra Ham. Hver eneste af dem, der bøjede hovedet og veg tilbage, syntes at bevæge sig ind i mørke. Overalt blev de ligesom opslugt af et stort mørke.
Forvildet stirrede jeg på synet. Hvad angik dem, Han havde salvet – det drejede sig om hundredetusinder af mennesker fra hele verden, Afrika, England, Rusland, Kina, Amerika, alle verdens lande – så var Herrens salvelse udgydt over dem, som gik frem i Herrens navn. Jeg så på disse mænd og kvinder. Det var alle slags folk, grøftegravere, vaskekoner, rige og fattige. Jeg så syge, lamme, blinde og døve. Når Herren rakte sin hånd ud imod dem for at udgyde sin salvelse over dem, blev de raske, og de gik frem!
Og heri lå miraklet – dette herlige mirakel – disse mennesker strakte deres hænder frem, nøjagtigt som Herren gjorde det, og den samme flydende ild syntes at fylde deres hænder med sit strålende lysskær. Idet de strakte hænderne frem, sagde de: "Ifølge mit ord, vær helbredt!"
Disse folkeskarer fortsatte i denne mægtige endetids tjeneste, men jeg var dog endnu ikke helt klar over, hvad j betydningen var, så jeg så på Herren og spurgte: "Hvad, betyder alt dette her?" Han svarede: Det er, hvad jeg vil gøre i de sidste tider. Jeg vil godtgøre de år, da græshoppen, springeren, æderen og gnaveren hærgede – jeg vil godtgøre alt det, de har hærget. Dette mit folk vil i de sidste tider gå frem. Som en mægtig hær skal de rykke frem på hele jordens flade."
Vrede skarer gik imod dem med sværd og kanoner, men ligesom Jesus vandrede de gennem mængden, og man kunne ikke finde dem. De gik fremad i Herrens navn, og overalt strakte de hænderne frem, så syge blev helbredt, og blindes øjne åbnet. Der var ikke nogen lange bønner, og efter at jeg i tankerne havde gennemgået dette syn – og jeg tænkte på det mange gange – så huskede jeg, at jeg aldrig havde set en eneste kirke, ligesom jeg heller ikke hverken havde set eller hørt nogen, der hørte til bestemte trossamfund, men disse mennesker gik simpelt hen ud i Hærskarers Herres navn. Halleluja!