mai | 2013 | ChristineOtterstad - også kalt Otters
ChristineOtterstad – også kalt Otters
Les mer om Christine Otterstad
Månedlige arkiver: mai 2013
MÅ vi være så forbanna lykkelige hele tiden?
Posted at 8:20 pm by christineotterstad - også kalt Otters, on 30. mai 2013
Fokuset på LYKKE har akselerert de siste åra. Du kan omtrent ikke åpne et ukeblad, eller sveipe innom facebook, før du blir bombardert med oppskrifter og formaninger på hvordan du kan bli så lykkelig som overhodet mulig.
Jeg jobber mye med mennesker som ønsker å bli lykkelige – eller i det minste lykkeligere enn de var fra før.
Disse har det i prinsippet ganske greit. De bor i et trygt land. De har mat på bordet. De har penger til å betale regninger. De har en jobb å gå til. Ofte føler de seg mislykket fordi de ikke er LYKKELIGE! Ikke lykkelige NOK!
Mange måler egenverdien i hvor lykkelige de er. De føler seg mislykket fordi livet ikke ser ut som en spennende, magisk reise.  Alle andre ser jo ut til å klare det? Hele vennelista på facebook oppfører seg jo som et helt kull med lykkelige hundevalper?!
GÅR det an å være konstant lykkelig? BURDE man være konstant lykkelig?
Jeg tror faktisk ikke det. Jeg tror vi igjennom livet opplever lykke i små og store doser. Jeg tror vi opplever forskjellige typer lykke, avhengig av situasjon. Jeg tror lykke er kontekstbasert. Jeg vet lykke er en innsidejobb, og jeg vet at alle er ansvarlig for sin egen lykke. Men jeg NEKTER å tro at noen går rundt og er lykkelige HELE TIDEN!
Jeg tør påstår at de som sier de alltid er lykkelige, de juger så det renner av dem! Selv Tony Robbins, verdens coachguru, har dårlige dager!
Personlig er jeg ikke lykkelig hele tida! Joda, du hørte riktig! Coachen er ikke alltid lykkelig. Tvert i mot har jeg dårlige dager rett som det er. Det betyr ikke at jeg er ulykkelig – eller at jeg har mislykkes som coach og menneske. Det betyr at jeg er et menneske laget av kjøtt og blod og følelser – og har en liten tanke selvinnsikt – og at jeg tør være ærlig!
Lykke er en holdning. Noen dager har jeg en lykkelig holdning – andre dager har jeg det ikke.
Noen dager vil jeg ikke ha en lykkelig holdning. Noen dager vil jeg fnyse av alle de teite lykkelige statusene på facebook. Andre dager skriver jeg en teit lykkelig status selv! Dette gjør meg ikke til et dårlig menneske – det gjør meg til ET MENNESKE!
Jeg er redd alt dette fokuset på lykke – og på å skaffe seg et lykkelig liv – ødelegger nyansene. Hvor spennende ville det vel vært å være lykkelig om det ble en vane? Har du tenkt over, at om du får noe altfor lett, eller altfor ofte, så blir det fort kjedelig?
Sushi er for meg lørdagsmat. Litt luksus. Når jeg skal slå litt på stortromma så kjøper jeg sushi. For en stund siden fikk jeg skikkelig dilla på sushi. Jeg kjøpte det hver dag. Plutselig var det ikke luksusmat lengre. Jeg satte ikke pris på det. Jeg ble lei. Tilgangen ble for enkel.
Konstant tilgang til lykke vil sannsynligvis gjøre at vi ikke lengre setter pris på den. La lykken komme sporadisk. Slutt å kjemp så fælt. Slutt å bekymre deg så fælt – så skal du se at den dukker opp i ditt liv også. Ønsk nedturene velkommen, da vil oppturene føles enda bedre. Ikke skam deg over nedturene – de betyr bare at du er et menneske – akkurat som resten av den lykkelige gjengen på facebook.
Ha en lykkelig uke, kjære venner……eller ikke 😉
Christine – også kalt Otters
www.dinlifecoach.no
Share this:
Twitter
Facebook
Lik dette:
Liker Laster...
| 25 kommentarer
Dugnadhelvete
Posted at 6:16 pm by christineotterstad - også kalt Otters, on 26. mai 2013
Jeg har funnet ut at jeg er veldig lite typisk norsk. Ikke er jeg særlig god på ski (okei, det der var å pynte VELDIG på sannheten. Jeg er ELENDIG på ski) ikke liker jeg får-i-kål og jeg går nesten aldri med ryggsekk.
Men jeg hilser alltid på folk jeg treffer i fjellet og jeg er alltid entusiastisk når jeg møter nordmenn på Grand Canaria, det skal jeg ha!
Det norskeste jeg veit om er DUGNADER!
Jeg er livredd dugnader! Det er noe veldig skremmende og veldig norsk over folk som marsjerer ut av husene sine, i samlet flokk, for å kaste seg over plener, epletrær og grusete asfalt.
En rask sveip innom Wikipedia bekrefter følelsen. Ordet «dugnad» finnes bare på norsk!
«Dugnadsbegrepet er utpreget norsk. Våren 2004 ble ordet «dugnad» kåret til Norges nasjonalord. NRK viste en serie språkprogram og seerne ble invitert til å foreslå og deretter stemme frem et norsk nasjonalord. «Dugnad» vant knepent foran «jah» (på innpust), «matpakke», «hæ» og «koselig» – Kilde: Wikipedia
Er det rart jeg friker ut?!
Dugnaden kommer som en like stor overraskelse hver forbanna vår. Det har helt sikkert hengt en lapp et sted, hva vet vel jeg??!! Et kjapt blikk ut av kjøkkenvinduet gir meg det samme støkket i magen hvert år! Der er de! Alle naboene. I samlet flokk. Med slagstøvler, termoser, raker og målbevisste, stolte blikk. Det oser lagånd og fellesskap. Det ligger et lokk av norske tradisjoner over hele gata. Det er dem mot røkla!
Her har vintermørket skånet meg fra tilfeldige møter med naboer og bekjente i månedsvis. Alle har sittet trygt inne i husene sine med telys og en kopp te. Jeg har de siste 4 månedene med den største selvfølge trasket opp på 7-11 i pysjbukse, helt trygg på at jeg garantert ikke vil treffe på NOEN!
Jeg er også, til info, en av Norges aller verste kvinner innen small talk. Jeg blir alltid stående og sparke i grusen mens jeg stammer fraser som «Jajamensan, sånn kan det gå. Du skal høre mye før øra ramler av!»
Men, jeg innser at å skulke en dugnad vil være et sosialt selvmord i ethvert borettslag og i enhver gate. Jeg ville blitt «Hun-som-ikke-bidrar-til-fellesskapet».
Det snodige er at jeg blir trukket mot disse folka! Jeg har lyst til å være en del av slagstøvler, fleecer og ivrig raking. Jeg vil være en del av fellesskapet! Jeg er nok litt mer norsk enn jeg trodde, for plutselig finner jeg meg selv i å virre rundt med en trillebår full av grus og løv, mens jeg lirer av meg fraser som «jaja, det kunne jo vært verre, og sånn kan det gå!»
Jeg kjenner en oppriktig lykke over å være en del av fellesskapet! Det er OSS – oss mot røkla!
For UTEN dugnadsånden, så stopper nemlig Norge opp! Samtlige idrettsklubber, barnehager og borettslag ville lidd samme skjebne som både Hellas og Kypros. Dugnader holder Norge i gang!
Og noen ganger –  noen ganger er det bare litt deilig å føle seg skikkelig norsk 🙂
Christine  – også kalt Otters
www.dinlifecoach.no
Share this:
Twitter
Facebook
Lik dette:
Liker Laster...
| 2 kommentarer
Savner du tenning?
Posted at 6:21 pm by christineotterstad - også kalt Otters, on 20. mai 2013
Min aller første forelskelse var ganske fort unnagjort. Jeg svermet for en søt gutt som gikk i klassen over meg. Jeg gikk i femte, var fregnete og fortsatt ukyssa.
Mine klassevenninner måtte overtale min utkårede i flere uker, før han bestemte seg for å ærbødigst gi meg litt oppmerksomhet. Det var en lykkens dag den dagen jeg mottok en lapp fra bestekompisen der det sto :
«Thomas spør deg. Sett kryss:  JA/NEI. (Ps, om du svarer nei, så var dette bare tull!)»
Jeg hadde fått min første kjæreste.
Jeg må si det var en kraftig nedtur. Jeg vet ikke helt hva jeg hadde forventet. Men jeg hadde forventet NOE! Poenget er at det skjedde ikke en dritt! Ingenting! Sørgelig nok torde ingen av oss å se på hverandre  – og i hvert fall ikke snakke med hverandre!
Jeg holdt ut i 4 dager før jeg sendte en bisverm av hjelpsomme venninner for å overbringe den dramatiske beskjeden om at det nå var slutt – for ever lizzom. Stakkars Thomas forsto nok aldri hva han hadde gjort feil – for han hadde jo ikke gjort NOE!
Har du noen gang tittet på kjæresten din og tenkt at det ikke ble helt som du forventet? Du vet kanskje ikke hva du hadde forventet, men du hadde tross alt forventet NOE?
Hvor mange menn og kvinner har vel ikke stått vantro igjen etter at den bedre halvdelen har reist sin vei  – og fortvilet spurt:
«HÆ? Hvorfor drar hun? Jeg har BARE vært snill! Jeg har ikke gjort NOE!!»
Nemlig! Du har ikke gjort noe! Det er nemlig ofte det som er problemet!
Tenk deg at du kjøper en ny bil. Du ønsker selvfølgelig å behandle bilen pent. Du setter bilen i garasjen og trekker en presenning over. Der står den. I mange år! Du er ikke stygg mot bilen. Du behandler den pent der den står under trekket. Innelåst i garasjen. Du har ikke gjort NOE mot bilen!
Så hvorfor starter den ikke når du putter nøkkelen i tenningen? Du har jo bare vært snill! Du har ikke GJORT NOE!
En bil må vedlikeholdes. En bil som kun står stille, som aldri bli vasket eller er på service, vil ruste og få flate batterier.
Det er nøyaktig det samme som ofte skjer i forhold og ekteskap. Et forhold må vedlikeholdes og pleies, hvis ikke ruster det. Batteriene vil over tid bli utladet. Lar du et forhold stå under en presenning,  i årevis, uten noen form for vedlikehold, kan du heller ikke forvente at det skal starte på første forsøk. TIL TROSS for at du bare har vært snill!
Du må GJØRE NOE!
Et svenskt ordtak sier at «Et lykkelig ekteskap er et hus som må bygges på nytt hver dag».
Det krever innsats å få et forhold til å fungere. Det krever at du gir av deg selv. Investerer i tid. Gi av DEG! Vis kjærlighet og omsorg. Det er ikke så farlig om du ikke er så dreven eller et naturtalent – du må bare gidde å gjøre NOE!
Så trekk av presenningen og få forholdet ditt ut av garasjen. Da lover jeg deg at det blir tenning neste gang du vrir om nøkkelen 😉
Christine – også kalt Otters
Følg Otters på Facebook
KURS med Otters:
I Trondheim
I Oslo
Share this:
Twitter
Facebook
Lik dette:
Liker Laster...
| 1 kommentar
Hvem er DIN Mr.Miyagi?
Posted at 6:23 am by christineotterstad - også kalt Otters, on 15. mai 2013
Det har vært stille fra Otters en stund nå. Jeg har rett og slett ikke klart å skrive eller produsere noe kreativt! Jeg har ikke fått det til! Jeg har vært tom.
Det siste året har jeg jobbet som besatt for å oppnå karrieremålene mine. Det har vært utrolig gøy! En lek!
Men så skjedde det. Plutselig, for en stund siden, sto jeg fast. Jeg fant meg selv stå og stange. Jeg kom meg ikke videre! En stund sloss og fektet jeg. Presset på. Men det hjalp ikke! Jeg sto fortsatt på samme sted. Resultatene uteble.
De fleste coacher har en coach selv. Jeg er intet unntak. Min coach er irriterende klok. Han sa: «Otters, dette her kan du jo! La meg spørre deg om to ting: Hva tror du har skjedd på karriereområdet ditt nå?»
Dette visste jeg ja! Jeg hadde nådd et nytt platå – og blitt sittende fast på dette platået.
Sportsutøvere (og ikke minst slankere) når nye platåer hele tiden. Plutselig blir man liksom ikke bedre uansett hvor mye man trener eller jobber. Man står og stanger. Kommer ikke videre. Da er det fristende å kave og fekte for å komme videre, men slikt forårsaker bare stress og frustrasjon. Eller det er lett å gi opp. Som å slutte på tennis eller håndball. Eller droppe slankekuren. Gi opp spansk-kurset. Droppe ut av skolen. Eller slutte i jobben.
Alle livsområder har platåer. Har du tenkt over at du når platåer hele tiden? Du tror kanskje du har mislykkes eller at du ikke kan bli bedre, men du har kun nådd et platå. Når du kommer deg videre fra platået, vil du oppdage at du har gjort en kvantesprang riktig vei!
Coachen min spurte videre: «Og hva gjør man når man når et slikt platå da, Otters?»
Jeg kunne denne også! Ha!
Jo, man oppsøker en som er ekspert på det området man vil bli bedre i! En som har oppskriften. En som har gått løypa før. En som kan veien. En ala Mr. Miyagi i Karate Kid. En som ikke kjemper og sloss eller som gir opp. En som vet nøyaktig hvordan man kommer seg videre.
JAAA! Det er KORRRRREKT, Otters ala Daniel-san!!! hylte coachen min!
Har du bakt sjokoladekake før? Du fant du frem en oppskrift du hadde fra før, ikke sant? Noen andre har nemlig prøvd seg frem og skrevet opp hvordan de kom til det beste resultatet. Nå kan du røre sammen de samme ingrediensene og få det samme resultatet igjen og igjen.
Hvorfor finne opp kruttet på nytt når noen har gjort det før deg?
Jeg måtte finne min Mr.Miyagi. En som hadde oppskriften på hvordan jeg skulle klare å komme meg videre innenfor min nisje. En som har gått veien og funnet svarene.
Jeg fant min Mr.Miyagi, nærmere bestemt Mr. Anthony Robbins, i London.
Han er svaret på en suksesscoach. Jeg satt i to dager på hans seminar, fra tidlig morgen til langt på kveld og lærte oppskrifter. Riktig rekkefølge og riktig mengde med ingredienser.
Han har gått veien før. Han har smakt og prøvd seg frem, år etter år, helt til han satt på den perfekte oppskriften til den kaka jeg skulle lage! Jeg slapp å finne opp kruttet. Jeg trengte bare å få oppskriften, og sette den ut i action!
Har du fastnet på et platå på jobb, i forholdet eller et annet område i livet ditt? Hvem kjenner du som du vet har suksess på dette området? En venn? Naboen? En bekjent?
Finn en du vet er ekspert på området. Spør om du kan låne oppskriften. Hvorfor finne opp kruttet mer enn èn gang?
Hvem er DIN Mr. Miyagi?
Christine – også kalt Otters
www.dinlifecoach.no
Share this:
Twitter
Facebook
Lik dette:
Liker Laster...
| 9 kommentarer
Smuler i senga
Posted at 7:00 am by christineotterstad - også kalt Otters, on 6. mai 2013
Det er sjelden jeg klager over oppmerksomhet. Mitt motto har alltid vært «All oppmerksomhet er god oppmerksomhet!» Men det finnes unntak. Et stort unntak!
Tidligere i år falt morsdagen og bursdagen min på samme dag. Snakk om å bli snytt for masse oppmerksomhet! I tillegg visste jeg hva som måtte komme. Det var ikke til å unngå! Som coach har jeg mine teknikker som forbereder meg mentalt til store utfordringer. Jeg hadde psyket meg opp i ukesvis! Jeg var klar for ildprøven.
Den store dagen kom. Jeg ble vekket timesvis før fuglene begynner å fise av et øredøvende bråk! Et kort blikk på klokka sa meg at den var 06.10 – noe som bare kunne bety en ting: Mine to arvinger var i full sving med å forberede mitt store mareritt: Frokost på senga!
Jeg vet det! Jeg er fæl! Det er egentlig ikke lov å si at man hater frokost på senga. Spesielt ikke når den blir laget av myke barnehender. Spesielt ikke når den er laget av kjærlighet. Men det er bare det at jeg hater smuler i senga!
Senga mi er smulefri sone! Jeg har kanskje over -sensitiv hud på ryggen eller noe, hva vet jeg? Men jeg kan praktisk talt telle hver eneste smule som ligger i senga mi – med ryggen!
Ut ifra lydene fra kjøkkenet å dømme (hvesing på ca 100 dB- noe som skulle fungere som hvisking) skjønte jeg at dette var et topp hemmelig prosjekt. Som den forståelsesfulle og støttende moren jeg prøver å være, la jeg puta over hodet og forsøkte å stenge ute lyder av knuste glass og røyklukt. Med litt flaks besvimte jeg av oksygenmangel.
En halv evighet senere ble hvesingen stadige sterkere (nå nærmere 150 dB) og jeg var overaskende nok fortsatt ved full bevissthet.
Etter den del knuffing og dytting åpenbarte det seg to gira arvinger, sprekkfulle av innestengt stolthet. Der sto de, med et brett fullt av brødskiver (som lignet mer på vedkubber) med skinke og agurk. Kronen på verket var fire kullbiter som en gang hadde vært bacon – og et stort glass sjokolademelk.
Min innøvde og forberedte strategi om å holde sterk frokost-disiplin ble overaskende fort glemt.
For det er nemlig vanskelig å fokusere på smuler i senga når man åpner et kort der det står at du er fantastisk. Det er overaskende lett å spise kullbiter (som en gang har vært bacon) når minstemann sitter med ferske brannblemmer på tre fingre. Og det er vanskelig å bli sinna når et stort glass sjokolademelk velter mellom varme klemmer og små, varme kropper.
Da får jeg heller være glad for at både morsdag og bursdagen falt på samme dag i år.
Ha en GOD uke, kjære venner!
Christine – også kalt Otters
www.dinlifecoach.no
Share this:
Twitter
Facebook
Lik dette:
Liker Laster...
| 1 kommentar
En hyllest fra en gås til en annen
Posted at 1:42 pm by christineotterstad - også kalt Otters, on 3. mai 2013
Har du sett en gjeng med gjess fly avgårde til syden? Har du sett at de flyr i vakre formasjoner formet som en V?
Dette er fordi hvert vingeslag lager en oppdrift for den gåsa som flyr bak. På denne måten klarer de å fly 70% lengre om de flyr i flokk, enn om de skulle flydd alene. Når lederen blir sliten, legger han seg bak, og en annen tar over. I tillegg kvekker de for å peppe hverandre til å holde farta oppe. Om en gås skulle bli syk, vil to andre gjess bli med ned på bakken og bli hos den syke gåsa til den enten er frisk – eller dør – deretter flyr de videre sammen til de innhenter en annen flokk.
Vedder på at du fikk et litt annet syn på gjess nå? Uttrykket «dum som en gås» mister liksom litt av sjarmen?  😉
Dette er teamwork på sitt aller beste. Dette er et samarbeid som de fleste ledere i verden drømmer om. Dette er et samarbeid som jordas befolkning burde lære av!
De siste to ukene har jeg opplevd å være en del av en slik flokk. Jeg har vekslet mellom å fly først for å lede flokken og å ligge bak for å surfe på andres oppdrift og pepping.
Jeg har sett hvordan flokkmedlemmer intuitivt har flydd ut av flokken for å ta seg av skadede – og hvordan de like naturlig har føyet seg inn i rekkene når de har kommet seg på beina igjen.
Dette er en flokk med kvinner på sitt beste!
Du skal få mene hva du vil om kvinner. Kanskje syntes du det er mye kakling til tider. Kanskje er vi litt glad i drama og sladder. Kanskje kan vi innimellom fremstå som både vrange og vanskelige. Men skal jeg si deg noe?
VI ER BEST NÅR DET GJELDER!
Vi er enestående på samarbeid og teamwork! Hvorfor? Fordi vi trenger ikke alltid å VINNE! Vi trenger ikke alltid være best!
Disse to ukene har vært et eneste langt bevis på at vi kvinner trives best når vi kan gjøre hverandre gode! Vi blomstrer når vi kan være en flokk! En gåseflokk! En vakker formasjon med enestående kvinner i sin aller beste alder   🙂
Dette er damer som ikke trenger å vinne, eller hevde seg, eller være sterkest. Alle har forstått konseptet med å være en del av en gruppe. Et team. Et vinnerlag!
KK camp fra den første uka
Et lag er aldri sterkere enn det svakeste leddet. Vi stiller oss heller side om side, istedenfor å kjempe om å komme først! Slik skaper vi oppdrift og fremgang.
Jeg er ydmyk og full av stolthet over dere kvinner der ute! TAKK for at jeg få være en del av gåseflokken!
OG, til alle mine nye venner fra KK treningscamp 2013: Dere er den vakreste gåseformasjonen jeg noen gang har sett!
KK treningscamp i Tyskia 2013. Gladere gåseflokk skal man lete lenge etter 🙂
Håper vi ses neste år! På gjensyn!
Christine – også kalt Otters
Det ble tid til bl.a foredrag med Otters, trening, soling og ikke minst masse latter på KK camp 🙂
Share this:
Twitter
Facebook
Lik dette:
Liker Laster...
| 1 kommentar
Merke
Nylige innlegg
Det er som det er. FERDIG SNAKKA!
Hvor er alle pappaene?
Multimindfulness
16 tips til hvordan du blir mest mulig misfornøyd med tilværelsen
Med altfor lite selvinnsikt i en altfor stor Dorthe Skappelgenser.
Christine Otterstad
Christine Otterstad
Follow ChristineOtterstad – også kalt Otters on WordPress.com
Arkiv
desember 2017
november 2017
oktober 2017
mars 2017
februar 2017
januar 2017
oktober 2016
september 2016
april 2016
mars 2016
februar 2016
januar 2016
desember 2015
november 2015
oktober 2015
september 2015
august 2015
juli 2015
mai 2015
april 2015
mars 2015
februar 2015
januar 2015
desember 2014
november 2014
oktober 2014
september 2014
august 2014
juli 2014
juni 2014
mai 2014
april 2014
mars 2014
februar 2014
januar 2014
november 2013
oktober 2013
september 2013
august 2013
juli 2013
juni 2013
mai 2013
april 2013
mars 2013
februar 2013
januar 2013
desember 2012
november 2012
oktober 2012
september 2012
august 2012
juli 2012
juni 2012
mai 2012
Mest sette innlegg & sider
Les mer om Christine Otterstad
Blogg på WordPress.com.
Legg ut på
Avbryt
%d bloggere like this: