.::: Pulktur i Øvre Pasvik :::.
Jeg har i lang tid hatt lyst til å besøke den 150 km lange og forholdsvis smale Pasvikdalen som grenser til Russland i øst og Finland i vest, og det skulle bli 27 februar 2014 før jeg endelig stod klar på startstreken.
Pasvikdalen ligger i Sør-Varanger kommune, og har Norges tetteste Brunbjørnbestand. Aller lengst sør i Pasvikdalen finner man Øvre Pasvik Nasjonalpark som er et unikt og svært urørt område med ekte villmark og enorme furuskoger.
Treriksrøysa er nok det aller mest kjente stedsnavnet i dette området, og besøkes av turenvis hvert eneste år. Dette er stedet hvor Finland, Norge og Russlands grense- sammen med tre ulike tidssoner møtes.
Dette ble en utrolig spennende og inspirerende pulktur full av sterke naturopplevelser, og det skulle bare gå 9 dager etter hjemkomsten på denne turen før jeg nok en gang satte kursen mot Pasvikdalen for en 13 dager lang pulktur.
Jeg valgte å starte denne ukeslange pulkturen ved Gjøkåsen Gresestasjon.
En siste sjekk av pulk og utstyr før oppstart.
Litt informasjon om Øvre Pasvik Naturreservat.
Dagen er 27 februar, og målet er Treriksrøysa.
Det går ikke lang tid før jeg kan se over til Russland.
Etter rundt 8 km velger jeg å rigge opp campen, da det vil være mørkt om en time.
Tidlig neste morgen våkner jeg opp til synet av Reinsdyr, som er ute å beiter langsetter veien.
Nå har jeg kommet ganske langt sør i Pasvikdalen, og det er tid for å sette kursen litt mer vestover mot Treriksrøysa.
Det går en åpen snøscooterløype fra Gjøkåsen Grensestasjon og helt ned til Treriksrøysa.
Man møter mange skilt og finner mye informasjon på veien mot Treriksrøysa.
Det norske forsvaret har full kontroll i dette området.
Reinsdyr møter jeg overalt inne i skogen.
Typisk skogsterreng i dette området av Øvre Pasvik.
Dette er gresegaten mellom Norge og Russland, og grensen går midt mellom den gule og den rød/grønne grensestolpen. Det er ikke ønskelig at man tar seg inn i gresegaten, og går langsetter denne opp til Treriksrøysa.
Veien til Treriksrøysa fører meg også inn i den utrolig flotte, og villmarkspregede Øvre Pasvik Nasjonalpark .
De norske grensevaktene er på plass ved Treriksrøysa i god tid før jeg ankommer.
Dette er den unike Treriksrøysa, og den like unike jungelen med informasjonsskilt.
Jeg står nå på norsk side, med grensegaten mellom Norge og Russland bak meg. Hele dette området er kameraovervåket, så det å finne på å ta en runde rundt Treriksrøysa er altså lite klokt.
Jeg valgte naturligvis å rigge opp campen på dette unike stedet, og her valgte jeg å bo i to dager.
Boks med gjestebok, og ved til bålfyring.
I gjesteboken kunne jeg blandt annet lese mye om historien rundt Treriksrøysa, og dette noe unike og mystiske stedet hvor tre landegrenser og tre ulike tidssoner møtes.
Bålkos og en fin og stille kveldsstemning.
Brunost, smør og Tortilla gjør susen som kveldsmat.
Det er en ny og vakker dag i Øvre Pasvik Nasjonalpark, og denne benyttes i sin helhet til en trugetur på Finsk side av grensen.
Det er noen helt uvirkelig store og urørte villmarksområder på Finsk side, og dette er utvilsomt en spennende villmark som jeg ønsker å utforske videre ved en senere anledning.
Grensegaten mellom Norge og Finland i retning Finskebukten.
Eneste fjellet eller steinrøsa jeg møtte på trugeturen denne dagen.
Etter to flotte overnattinger ved Treriksrøysa, satte jeg kursen for Ødevasskoia. Her er jeg glad og fornøyd ute på det store Ødevatnet.
Midt ute på Ødevatnet møter jeg to hyggelige grensevakter som er ute for å sjekke istykkelsen.
Etter en fin skitur på rundt 10 km får jeg øye på Ødevasskoia for aller første gang.
Godt å være fremme, og hvilken sjarmerende koie dette er.
Tørking av klær og utstyr.
Etter en middag som smakte utrolig godt, starter jeg opp planleggingen av morgendagens tur mot Ellenvatnet og Ellenvannskoia.
Åsnes Amundsen med kortfeller fungerer aldeles utmerket, ved pulkturer i denne type terreng.
I løpet av natten kom den rundt 10 cm med puddersnø, som la seg som et silkemykt melisdryss over skog og mark.
Solen titter frem og godværet er på vei.
Etter noen timer inne i furuskogen, svinger jeg ut på det enorme Ellenvatnet. Nå er jeg inne i et utrolig flott og øde område av Øvre Pasvik Nasjonalpark .
Så er jeg fremme ved Ellenvannskoia, og finner også denne hytta tom.
Et utrolig flott tilbud med disse åpne skogskoiene, som er til allmenn bruk.
Sola skinner og livet er bra.
Jeg fyrer godt i ovnen, og oppnår raskt samme lyd som Lars Monsen dokumenterer på sin film fra samme område.
Godt å kunne tørke klær på en effektiv måte.
Etter en god natt i den fine Ellenvannskoia, satte jeg kursen for Høvasskoia. Her er jeg i god driv ute på Muglvatnet hvor jeg etter hvert møtte en snøscootertrase som gikk i retning Ellentjørna.
Rett og slett en drømmedag i villmarken.
Dette er et fint skogsområde like etter Gjetmundsentjørna.
I solnedgangen når jeg frem til den flotte Høvasskoia.
Jeg nyter en kopp varm grønn te, mens jeg venter på at dagens middag skal bli serveringsklar.
Etter middagen blir jeg stående å nyte den utrolig flotte solnedgangen. Ute er det nå minus 25 grader og helt klart.
Flotte farger og en like flott villmark.
Så skjer det jeg hadde håpet på. Nordlyset viser seg frem fra sin aller beste side denne iskalde villmarksnatten.
Tidlig neste morgen er både drømmeværet, og vinterkulden på plass.
Det damper godt ut av pipa denne morgenen.
Kulden får trærne i skogen til å ise ned, og skaper med det en skikklelig fin vinterstemning.
Her er jeg fremme ved Ellentjørna, på den aller siste dagen av pulkturen.
Fra Ellentjørna følger jeg en ubrøytet, men god bilvei nedover mot Vaggatem.
Vel nede ved Vaggatem og vei 885, tar jeg en god rast før jeg starter på den 14 km lange skituren ned til bilen som står parkert nede ved Gjøkåsen Grensestasjon.