Videon är fantastisk och full av delikatesser. I en panel, t.ex, skickar en apa en laptop i golvet. En tydlig honnör till Satsen om oändligt många apor som jag ser det.
Ett annat samtalsämne, föranlett av den yngsta festdeltagaren, var viktuppgång. Den yngsta festdeltagaren var nämligen en månad gammal, och hade ökat i vikt med 20 % på den månaden. Hennes ömme fader hölls och räknade på vad han skulle väga om han hade gått upp 20 % i månaden i hela sitt liv.
Det brukar bli rätt många stadiga ton, så det är ju tur att man slutar i ettårsåldern med den däringa rekorderliga viktuppgången.
Här i pörtet, där vi inte är så sofistikerade som ni andra, blev vi lite trötta på alla fånerier kring champagne och sabrering – det finns till och med ‘kurser’ för sådant.
Man tager en pilsnerpava och en förskärare eller annan stadig kniv och slår med baksidan mot kapsylens taggiga kant. Det gäller att inte träffa vulsten ca 10 mm längre ner eftersom det gör att flaskan inte kan återvinnas (tänk för sjutton på miljön) och detta visade sig vara det enda egentliga problemet.
I bilden syns lätta skrapmärken från knivryggens framfart. Det tyder på att sablarn ännu inte tränat in den rätta knycken och riskerar att skada pavan.
Men hågen sträckte sig efter kardorna så småningom, för att den ville. Premiär sedan vurpan. Lite träningsvärk dagarna efter, men det är ju inte så konstigt.
Yngste sonen, som är en man som kan många konster, har visat oss att man kan sabrera champagneflaskor med bara en tesked. Om man har den rätta knycken.
Här är historien om Harriet och Charles. Tyvärr vet jag inte om den ligger bakom prenumerationsväggen.
Niklas: Verkar som om detta vore en bok att översätta till turkiska. Erdogan tycker ju att det där med evolutionen är för krångligt för turkiska skolbarn, så det ska strykas ur skolundervisningen. Här är kanske lösningen; en bok som riktar sej till barnen.
Nu bryter jag mot alla upptänkliga regler och förordningar, men jag – som satsar på prenumerationer och numera har SvD, DN, N.Y. Times samt Washington Post – kan stå till tjänst.
Vi fick tag på öl med skruvkapsyl. D v s den såg ut som vanlig kronkapsyl, men var märkt VRID – och det fungerade!
Artikeln är inte märkt “Premium”, så den borde gå att läsa även för icke inloggade. Jag kan läsa den utan att vara inloggad. Om SvD har en antalsspärr likt DN kan det ha varit den man stött på. Öppna i så fall Niklas länk i incognitoläge med ett högerklick (Chrome). Då borde det funka.
Om ostbristen blir löst med hjälp av riven ost så var den från början lite annorlunda beskaffad än jag trodde. Talar vi i själva verket gratinering? (Dessutom vill jag anmärka på att ostbrist är ett så roligt ord att jag blir alldeles till mig, eller möjligen ifrån mig.)
Men jag märker hur litteraturskadad jag faktiskt är, när den där kapten Wickham omedelbart och varaktigt får mig att tänka på George Wickham. (Bifigur i Stolthet och fördom av Jane Austen, meddelas den som inte ids klicka.) Vilket är synd för mina tankar om kapten Wickham, emedan George Wickham var ett riktigt praktarsel och detta praktarselskap tycks liksom följa med namnet.
Åhå. Ja, om det texempelt rör sig om riven osterbottensväst så kan jag tänka mig att den funkar som pålägg också.
Klengås, är här på trakten en bit brödkaka med smör som trycks i en hög med riven ost så den (osten) kletar fast i smöret; gott till tex. kaffe.
Brid: jag tror att det funkar finfint med två korta bindestreck efter varndra. De brukar förvandlas till tankstreck.
Nu är det tid för fläderpannkaka. Gör en god pannkakssmet (med ett extra ägg i, som Sara Daniuses pappa brukade). Smält smör i en pannkakslagg, doppa fläderblomsklasar i pannkaksmet och grädda klasarna i pannkakslaggen tills dom blir lite knapriga.
Ingela, alldeles på riktigt och bara för att tanken föll mig in — det kanske går med älggräs, som kan saftas enligt samma recept som flädersaft (jag har aldrig provat, men någon gång ska det ske). Växer ju ihela landet. Och älggräspannkakor torde funka bra mot huvudvärk på köpet, eftersom växten innehåller salicylsyra och är ursprunget till och namnupphovet för aspirin (helt sant — läs wikipediaartikeln ända ner!).
Annika: Älggräsblomman borde funka. Fast det kommer inte att se lika lustigt ut. Fläderblomklasen står ju liksom på huvet med skaftet uppåt. Älggräsblommorna måste ligga ned lite makligt.
I Mjärdevi ansågs det att fritera var detsamma som dränka i pannkakssmet och sedan slänga i fritösen. Så där fick jag grönspräckliga degklumpar med tycke av små flottyrmunkar, men med ett tämligen flytande innehåll under det spröda skalet.
Tores ‘dra ett andetag och lyft upp persiljan’ verkade inte ha gått fram. Där var ju till och med Horace Engdals pappa bättre som kock. Gissar jag. Blinkning.
Jag gör ALDRIG pannkakor, så barnen kommer att trilla omkull och rentav börja prata om senildemens och inspärrning. Kanelbullar gör jag heller inte.
Kanske ävens skulle gå med bondsyren-klasar. Om det fortfarande finns blommande sådana i vårt avlånga land.
ÖR: Smeten till dina fläderblomspannkakor. Tror du det skulle höja smaken att utbyta lite av mjölken med koncentrerad fläderblomssaft? Om inte skulle det höja sötman i pannkakan, så att ev sylt kan undvaras
Jo, älggräs kunde vara nåt. Finns i överflöd. Älggräsdricka är nästan ännu godare än flädersaft, har gjort båda sorterna den tiden när jag var en ambitiös husmor. En som orkade påbörja saftningen i trakterna av Söderbärke och frakta hem blommor, citroner och socker i en försluten 12-litershink bak i skuffen.
I Söderbärke har ju jag bott! Från ca 6 månaders till exakt 4 års ålder, alltså. Jag skulle nog inte minnas nåt alls om det inte funnes foton.
Syster Yster bor i en liten by med några hus utströdda mellan mellan landsvägen och järnvägen i närheten av S-bärke, därav fläderimporten.
Söderbärke! Nästgårds. Där finns specialbacon (Tolvsbo) och det praktfulla Älgrummet (sleeps two) står till förfogande. Spiselrummet och Högsalen erbjuder tillsammans med Kökssoffan och Boden ytterligare möjligheter.