Sociala medier, det privata och hur vi väljer – Nina Wormbs
Författare Nina WormbsPublicerat den 01 mars 2009 Kategorier framtidsvisioner, nya medier, Webb 2.0
5 reaktioner till "Sociala medier, det privata och hur vi väljer"
02 mars 2009 kl. 9:20 e m
Det där med ständig övervakning känns inte särskilt nytt, när man växt upp i en småstad 😉 . Över huvud taget har man inte så mycket privatliv innan man (någotsånär) nått vuxenåldern, något jag tycker lätt försvinner i diskussionen om ungdomars "förskräckande" ovarsamhet med integritet på nätet (kontrasten för dem lär vara bra mycket mindre än den är för de vuxna som jämför med sitt eget liv). Än så länge dör nätspåren ut rätt fort; få saker som fanns 1999 är lätta att hitta idag.
Att all information som finns kvar går att hitta är ju också en sanning med modifikation – det man hittar är ju ofta sådant som rankas hyfsat högt av sökmotorerna, och resten drunknar i den gigantiska massan av innehåll. Är man lite aktiv på nätet kan man styra bilden av sig själv rätt väl (om man inte har kompisar som lägger ut alla sina festfoton på Facebook). Och man kan vara anonym eller semianonym och ändå ha meningsfulla utbyten med andra.
Alla är inte heller lika sökbara – jag misstänker att det inte alls finns lika många "Nina Wormbs" som "Malin Sandström" i Sverige, så det är säkert mycket lättare att spåra dig på nätet. På gott och ont. Kanske kommer framtidens integritetsivrare döpa sina barn till sådant som "Anna Svensson"? 😉
03 mars 2009 kl. 8:51 f m
Ja, det är verkligen intressant att fundera på vilket privatliv som hotas. Och du har en bra poäng med att människor i olika åldrar förväntar sig och förväntas ha olika integritet och kunna kräva en privat sfär (man kan bli erbjuden att övervaka sina barn genom deras mobiltelefoner, men försäljaren skulle knappast föreslå samma sak om telefonen var avsedd för maken, exempel från Lundblad). Det gör ju frågan om varför inte den mjuka övervakningen diskuteras relativt lite ännu mer intressant.
Och ja, :-), vi är olika sökbara. Det går inte att säga att det var en annan Nina Wormbs. Tack och lov så har det hittills bara funnits ett tillfälle då jag verkligen kände ett behov av att styra bilden av mig själv. Jag hade fått tjänsten som huvudsekreterare i en statlig utredning och en inflytelserik mediebloggare på en av våra dagstidningar skrev att min främsta merit var att jag var suppeant i Granskningsnämnden. Jag satte i halsen för detta flagranta ifrågasättande (jag hade ju ändå skrivit två böcker och skulle precis komma ut med en till, samförfattad) och önskade att jag åtminstone hade haft en hemsida som han kunde ha tittat på. Men när jag tänkte efter så insåg jag att en enkel sökning förstås direkt hade givit honom mina publikationer (för det finns ju kommersiella intressen som ser till att sådant kommer högt). Problemet just här var egentligen inte tillgången på information utan att vederbörande inte inhämtade den information som fanns, vilket förstås inte går att skydda sig mot.
03 mars 2009 kl. 9:19 f m
Det är svårt att skydda sig mot folk som inte ens orkar googla, det är sant.
Eftersom det bara finns en av dig är det åtminstone lätt att visa att det var informationsinhämtandet som brast. Jag ser ju dina böcker redan på första träffsidan om jag söker på ditt namn.
svibol skriver:
04 mars 2009 kl. 7:15 e m
Nina, mitt i den socialamediediskussionen, fick jag också tillfälle att visa Gunilla delar av bloggosfären. Kanske har du nu en flit besökare på gång?
/Lotta & Gunilla
09 mars 2009 kl. 4:25 e m
Klotet i P1 är ett nytt miljöprogram i radion och på bloggen. Jag skulle gärna vilja komma i kontakt med dig inför en bloggstafett som vi tänker ordna på ämnet
"smartaste energilösningarna för ett postfossilt samhälle" Vi tänkte köra igång i samband med energitinget på onsdag, så jag behöver nå dig ganska snabbt. Hör gärna av dig!