Svenskt näringsliv gjorde idag ett utspel där de beklagar sig över strejkrätten och då i synnerhet möjligheten till sympativarsel. De anser att möjligheten att lägga sympativarsel bör inskränkas. Detta trots att 2013 nådde nya bottennivåer vad gäller strejkdagar.
Det föreligger en grundläggande intressekonflikt på arbetsmarknaden. Styrkeförhållandena är på flera sätt extremt ojämna. Svenskt näringsliv och arbetsköparna har den ekonomiska makten. Vi har fortfarande inte demokrati på arbetsplatserna, trots att det är där vi tillbringar största delen av våra liv. Arbetsköparna gör vinst på våra kroppar, vårt arbete. Vi ger dem våra liv, och får smulor tillbaka.
För att utjämna de orättvisa förhållandena, har vi som jobbar fackföreningar. Vi gör vad vi kan för att hålla ihop, förbättra våra förhållanden och stödja varandra när vi tar strid. Möjligheten att lägga sympativarsel är på inget vis extrem. Det är en av de få möjligheter vi som jobbar har att stödja varandra.
Med tanke på det låga antalet strejkdagar förra året, kan vi inte göra annat än att ställa oss frågan: kommer Svenskt näringsliv någonsin bli nöjda? Hur långa arbetsdagar hade vi haft om de fått bestämma? Hur låga hade lönerna varit?
Gör som farmor och mormor-organisera dig fackligt. Den kollektiva styrkan hos oss som arbetar, är det som lett till förbättringar för en majoritet av befolkningen. Vi hoppas på fler strejkdagar och mindre arbetsfred. På arbetsmarknaden pågår en ständig konflikt, mellan oss som inte har och dem som har. Låt oss organisera oss- Svenskt Näringsliv kommer ändå aldrig vara nöjda!
Detta innebär att t ex Göteborgs LS är helt självstyrande i egna lokala angelägenheter. De beslutar själva om förhandling, avtal och stridsåtgärder. LSen äger sina egna frågor.
På arbetsplatserna bygger vi upp driftsektioner av SAC, som också är helt självstyrande i egna lokala angelägenheter som enbart berör deras arbetsplats. Även sektionerna har oftast en styrelse och egen presskontakt.
Driftsektionerna inom en bransch samordnar sig lokalt på orten i syndikat, som t ex Vårdarbetarsyndikatet i Stockholm. Syndikat har egna styrelser och presskontakter.
SAC:s centrala instanser har uppdraget att samordna lokala initiativ och får inte agera som en myndighet, vilket är vanligt i traditionella hierarkiska organisationer.
Högsta beslutande instans i SAC är Kongressen som hålls med 3-4 års mellanrum. Hösten 2015 samlades SAC till sin 31:e kongress sedan starten 1910. Högsta beslutande instans mellan kongresserna är SACs Centralkommitté som består av ledamöter som väljs i fem olika valkretsar. Frågor av stor principiell vikt skall dock avgöras genom allmän omröstning bland alla medlemmar, i så kallat Referendum.