I forbindelse med Riksantikvarens satsing på nasjonale minoriteters kulturminner, er et utvalg av jødiske kulturmiljøer i Norge valgt ut for fredning. Bakgrunnen for denne nasjonale satsingen er en kartlegging av fredete kulturminner i Norge fra 2011, der det ble avdekket at svært få kulturminner knyttet til nasjonale minoriteter var representert på fredningslisten. Som et ledd i fredningsstrategien skal Riksantikvaren løfte frem og få økt kunnskap om våre nasjonale minoriteters kulturminner og frede et utvalg av disse. Kulturminnene som velges ut til fredning skal være representative for jødisk liv og historie i Norge og bidra til å ivareta jødisk historie i en europeisk sammenheng. Sofienberg jødiske gravlund har stor kulturhistorisk verdi som den første gravlunden anlagt av og for den jødiske befolkningen i Norge. Den er en representant for den tidlige jødiske innvandringen til landet. Gravlunden er det eldste kjente kulturminnet som kan knyttes til den jødiske befolkningsgruppen i Norge, og er i tillegg det første ikke-kristne gravstedet i moderne tid.
Sofienberg jødiske gravlund ligger på Grunerløkka, ved krysset Rathkes gate og Helgesens gate. Gravlunden ligger vis-à-vis Sofienberg kirke og i tilknytning til Sofienbergparken.
Gravlunden er gjerdet inn med et smijernsgjerde som følger eiendomsgrensen i all hovedsak, med unntak av hjørnet ved Rathkes gate/Helgesens gate, der gjerdet er trukket noe inn og gjør en knekk. Inngangen er via en todelt port i øst, mot Ratkes gate. Tidligere skal det ha stått et kapell her, men det er ingen synlige spor etter dette. Det er ingen bygninger på gravlunden i dag. Gravlunden ble tatt i bruk i 1885 og gikk ut av ordinær bruk i 1917. Etter 1917 ble det foretatt enkelte ektefellebegravelser her. Den siste begravelsen fant sted i 1941. Den opprinnelige strukturen er godt bevart, og det har ikke skjedd større endringer med kulturminnet siden gravlunden opphørte som aktiv gravplass. Gravlunden utgjør et areal på ca. 645m². Den ligger i et terreng som heller merkbart fra øst mot vest – høyest ved porten. Men også nord-sør er det også høydeforskjeller. Inne på gravlunden står det fire store, eldre trær: tre almetrær og en hestekastanje. Alder er ukjent, men de ble trolig plantet til kirkegården, da disse artene også er plantet flere steder i dagens Sofienbergpark.
I gravlunden står et informasjonsskilt om gravlunden, satt opp i 1998 eller senere. Teksten er gjengitt på tre språk, norsk, engelsk og hebraisk. Skiltet er ikke fredet. Utsnitt av informsjon på hebraisk.
Det ligger 197 graver her. Gravminnenes utforming er variert, og det tyder på en tilpasning til lokale forhold, da jødiske gravminner gjerne er relativt ensartet, uavhengig av den gravlagtes status og velstand. På Sofienberg jødiske gravlund er det brukt ulike gravstøtter. De har ulike former, fra monumentale obelisker, til det helt enkle. De store monumentene tilhørte velstående familier mens en rekke mindre liggende stein - uten navn, angir barnegraver for barn som er døde i morsliv eller innen 40 dager, eller gaver for de fattige. På gravplassen finnes det mange rammegraver, med innramming av stein eller lave metallgjerder. Det er også en rekke gravplater, det vil si flatliggende gravminner, i ulike størrelser. Alle gravminnene er utført i stein. De tidligste familiene skiller seg fra den jødiske befolkningen som kom etter 1880 blant annet knyttet til opphav for innvandringen og ressursene de hadde. Det gjenspeiles i gravene som er i tråd med Nord-europeisk gravskikk med gravmonumenter og samling av familiegraver. De fleste gravene er navngitte, men det finnes også mange anonyme graver. Deler av innskriften står på hebraisk og omfatter dato for fødsel og død, beskrivelse av avdøde eller bibelvers. Det finnes også innskrifter på tysk, som vitner om migrasjon. Flere av inskripsjonene er ikke lenger lesbare.
Noen av gravene har lave metallgjerder. Familiegravsted.
Obelisker ble funnet ved store utgravninger i Egypt, Moses' hjemland, og ble en populær gravsteinsform for en periode. I gravlunden står det flere obelisker. Obelisk reist av DMT til minne om dets medstifter og første forstander, Nathan Nachmann (1830-1897).
Gravminnet er har plantedekor. Denne monolitten har ellers inskripsjon på tysk og hebraisk. Det er vanlig at gravminnene er tekstet både på hebraisk og på norsk.
Flere gravminner er formet som stablete steiner, som spiller på jødisk tradisjon med å legge steiner på gravene ved besøk. Flere av inskripsjonene holder på å bli borte.
Gravplassen er i dag rammet inn med et smijernsgjerde. Det har historisk vært gjerde her fra starten av, men opprinnelig var det et plankegjerde, i tråd med inngjerdingen til Sofienberg kirkegård. Nåværende gjerde er fra etter 1945. Gjerdet er ca. 150 cm høyt og har tynne, kvadratiske, stående spiler, som står mellom slanke stolper. Toppen av stolpene er utsmykket med davidstjerner i samme materiale. Det finnes bare en inngang til gravlunden – fra Rathkes gate. Grinden er i smijern. Den er todelt, til sammen 290 cm bred.
Todelt port i smijern. Både portstolpene og grinda er dekorert med davidstjernen. Gjerdet har en relativt enkel utforming, med stående spiler mellom slanke stolper.
Sofienberg kirke ble innviet i 1877. Kirken har langplan og er oppført i tegl. Arkitekt er Jacob Wilhelm Nordan. Den ble oppført som Paulus kirke, endret navn til Petrus kirke i 1892, før den fikk navnet Sofienberg kirke i 1962. Allerede i 1858 ble kirkegården, som var plassert utenfor datidens bykjerne, innviet. Den ble etter hvert byens alminnelige gravplass. Mot slutten av 1800-tallet ble det reist kritikk mot å bruke det store arealet i området som da hadde blitt et folkerikt byområde, til kirkegård. Bystyret besluttet i 1918 at kirkegården vest for Rathkes gate skulle legges ned, mens resten av kirkegården ble vedtatt nedlagt 13 år senere, i 1931. Gravferdsloven verner kirkegårder i 40 år etter at disse er gått av bruk. Kirkegården ble derfor ikke fysisk fjernet før denne verneperioden var utløpt. Den vestre delen av Sofienbergparken ble anlagt i1961, mens den østre delen ble omgjort til park i 1972. Mye av beplantningen er forøvrig overtatt fra gravlunden. Løvtrærne ble plantet da kirkegården var ny, og ble beholdt. Navnet Sofienberg kommer fra løkkeeiendommen Sofienberg, oppkalt etter kona til løkkeeieren. Sofienberg var en løkke fra 1790-tallet.
Forbudet om jøders adgang til Norge ble opphevet i 1851. Ved folketellingen i 1865 var det 25 jøder som hadde bosatt seg i Norge, enten ved fast eller midlertidig opphold.
eller Tyskland. I løpet av 1880-årene ble det økt jødisk innvandring til Norgesom følge av de økte jødeforfølgelsene i Øst-Europa og Russland. I 1890 var antallet boende jøder i Norge økt til 214. Det første felles behovet som oppstod for jødene som hadde bosatt seg i Norge var et eget gravsted. Noen av de første innflyttede privatpersonene sendte derfor i 1869 en forespørsel til Kristiania magistrat og formannskap om en gravplass for de jødiske familiene. De viste til at jøder som frem til da hadde dødd i Norge ble fraktet til Gøteborg for å bli gravlagt der. På det tidspunktet fantes det ingen jødiske foreninger i Norge. Bankdirektør Isak Gluckstadt og A. Vollomann undertegnet søknaden som ble sendt til kommunen i juli 1869. I september samme år ble den imøtekommet under forutsetning av at det ble satt opp et gjerde rundt jordstykket og at det ble sørget for vedlikehold. Kjøpssummen var kr. 600. Gravlunden ble kjøpt for private midler av noen av de første jødiske familiene som etablerte seg i Norge. Den ble senere overdratt Det Mosaiske Trossamfund i forbindelse med opprettelsen i 1892. Gravlunden er således menighetens første eiendom. Først i 1885 blir gravlunden tatt i bruk. De første begravelser som skal ha funnet sted her er to barn, Elsa Sarah Prager og David de Lemos, som begge skal ha dødd 13. januar 1885. Fram til 1902 var dette også gravplassen for jøder fra Trondheimsområdet. Etter at Helsfyr ble tatt i bruk i 1917, ble Sofienberg kun benyttet sporadisk til ektefellegraver til 1941. Det har tidligere stått et kapell på gravlunden. Det er ikke tegnet inn på kartet over Kristiania i 1887, men vises på kartet fra 1896. Det stemmer godt med opplysninger om at det jødiske samfunn i Kristiania i 1892 søkte om dispensasjon fra bygningsloven for å bygge et likkapell. Kapellet er derfor sannsynlig blitt oppført en gang mellom 1892 og 1896. På kartet i 1900 er det gitt informasjon om hvilken brannklasse de enkelte bygningene tilhørte (mur, tre, bindingsverk). Ut fra denne informasjonen vet vi at kapellet er oppført i tre, men vi kjenner ikke til dets utforming utover at det er vist med en rektangulær plan og at det hadde en relativt beskjeden størrelse. Det var plassert nordvest på tomta. Ut fra kartene over Oslo kan vi anta at kapellet er blitt fjernet en gang mellom 1921 og 1936, sannsynligvis i 1930-årene.
Jødene tror på sjelens evige liv. De minnes derfor de døde i all evighet. I jødisk tradisjon skal de døde i prinsippet behandles så likt som mulig. Troende står likt framfor Gud etter at døden har inntruffet. Begravelsen skjer normalt innen 2-3 dager og det gjennomføres en enkel og verdig seremoni. Likene blir voktet over fram til begravelsen. Det bes for den avdøde, som stelles ved en rituell vask før avdøde kles i nye, hvite klær og legges i en ubehandlet trekiste uten metall eller kunstlærmaterialer. I jødisk begravelsestradisjon er det kistebegravelse der hodet blir vendt mot Jerusalem. Gravsteinen blir normalt satt opp etter et jødisk år, det vil si ca. elleve måneder etter begravelsen. Inskripsjonen på gravsteinen består av navn, fødsels- og dødsdato samt en kort tekst, oftest på norsk og hebraisk. Nederst står det ofte fem hebraiske bokstaver som er en forkortelse av setningen om at sjelen må forbli levende. I jødisk tradisjon pyntes ikke gravstedene med blomster. Ved besøk på graven legger man i stedet på steiner på gravstedet. Denne skikken går langt tilbake i tid, da dette var en måte å dekke til graven på, men skikken symboliserer er også fortellingen om Abraham, som ble gravlagt med den steinen han brukte som hodepute. I 1914 ble det stiftet et eget jødisk begravelsesselskap, – «det hellige selskapet», som sørger for at begravelsene følger ortodoks tradisjon. I Norge er det i dag to jødiske gravlunder som er i bruk. Helsfyr gravlund i Oslo (fra 1917) og Den jødiske gravlunden på Lademoen i Trondheim (fra 1903).