Hvordan wrestling med Gud vil ændre dig for evigt
Kan du huske historien om Jacob og Esau? Hvis du gør det, vil du huske, at Esau blev favoriseret af sin far, og Jacob blev foretrukket af sin mor. Da deres far Isaac lå på sin dødsseng, bad han Esau om at dræbe noget vilde vildt for ham med løftet om, at han derefter ville velsigne sin ældste søn. Mens Esau var ude på jagt, hjalp Isakas kone Rebekah deres yngre søn Jacob med at få et program til at narre Isaac til at velsigne ham i stedet. Da Esau vendte tilbage, havde Jacob allerede modtaget velsignelsen - hvilket garanterede ham en dobbelt del af arv. Esau blev rasende og lovede at dræbe ham, så Jakob flygtede.
Jacob kæmper med Gud
Efter år med at bo fra hinanden besluttede Jacob at vende tilbage til sit hjem og håbede at få fred med sin bror. En aften på rejsen sendte han alle foran sig, mens han blev bagud.
Jakob blev alene, og en mand kæmpede med ham indtil daggry. Da manden så, at han ikke kunne besejre ham, slog han Jakobs hofteåbning, da de kæmpede og fjernede hans hofte. Så sagde han til Jakob: "Lad mig gå, for det er daggry."
Men Jakob sagde: "Jeg vil ikke lade dig gå, medmindre du velsigner mig."
"Hvad hedder du?" Spurgte manden.
"Jacob, " svarede han.
"Dit navn vil ikke længere være Jacob, " sagde han. "Det vil være Israel, fordi du har kæmpet med Gud og med mennesker og har sejret."
Så spurgte Jacob ham: "Fortæl mig dit navn."
Men han svarede: "Hvorfor spørger du mit navn?" Og han velsignede ham der (1 Mos 32: 24-29).
Jeg har altid været nysgerrig efter denne passage, om hvordan Jacob - nu kendt som Israel - kæmpede med Gud. Jeg kunne simpelthen ikke forstå, hvad det betød.
I de sidste to år har jeg kæmpet med Gud. Jeg har kæmpet nat og dag og beder om en frisk vision om, hvem han er, og hvad han vil i mit liv. Jeg har haft en særlig situation, der har fået mig til at miste mange nætter i søvn - nætter, der har været med at kæmpe med Gud i bøn. Jeg har bedt Gud om at give mig klarhed, fordi jeg ved, at Gud er forfatteren for fred og ikke forvirring. Jeg har brugt utallige timer på at græde og søge Guds ansigt.
Og jeg har endelig nået et sted med velsignelse - et sted, hvor jeg ved, at Gud har åbenbaret sig for mig, et sted, hvor jeg kan gå fremad i tillid med at vide, at han er i kontrol.
Velsignelser kommer, når du kæmper med Gud
Da jeg begyndte at læse gennem min bibel i år, stødte jeg på dette lille vers gemt væk lige efter Jakobs brydningskamp:
Og han satte et alter der og kaldte det "Gud, Israels Gud" (1 Mos 33:20).
Kan du se det? Lige efter at Jakob - nu kendt som Israel - kæmper med Gud, byggede han et alter og kaldte det "Israels Gud."
Mister stadig mit punkt? Lad mig tage dig tilbage til et par passager før den guddommelige wrestling-kamp.
Yahweh stod der ved siden af ​​ham og sagde: "Jeg er Yahweh, din fader Abrahams Gud og Isaks Gud ..." (1. Mosebog 28:13).
Bemærk noget? Lad os prøve en anden:
Så bad Jacob: "O min bedstefars Abrahams Gud og min far Isaks Gud - O Herre, du sagde til mig: 'Vend tilbage til dit eget land og til dine slægtninge.' Og du lovede mig, 'Jeg vil behandle dig venligt' (1 Mos 32: 9).
Hvad med nu? Her er endnu en:
Hvis min fars Gud, Abrahams Gud, Isakens frygt, ikke havde været med mig, ville du bestemt nu have sendt mig tomhendt ud (1. Mosebog 31:42).
Der er en fælles tråd gennem disse passager: Gud er Abrahams Gud. Gud er Isaks Gud. Men det siger ikke, at Gud er Israels Gud, før han kæmpede med Gud.
Du kan se, indtil Jakob havde en guddommelig wrestlingkamp med Gud - indtil han havde en meget personlig kamp med Gud - hans tro blev ikke cementeret. Det var ikke hans eget. Ja, han vidste om sin fars tro. Han havde helt sikkert hørt historierne om sin bedstefars tro. Men han levede kun sin tro vicariously gennem deres tro; det var ikke blevet størknet i hans liv.
Vi finder en lignende stemning i Jobs bog. Efter at have bogstaveligt talt mistet alt - hans børn, hans rigdom, hans sundhed - og tilbragt utallige timer med at krangle med Gud og hans venner, ser Job endelig tingene fra Guds perspektiv. Han siger dette:
Jeg havde hørt rygter om dig, men nu har mine øjne set dig (Job 42: 5).
Jeg har været kristen hele mit liv. Jeg gav mit hjerte til Kristus i en alder af seks år og så aldrig tilbage. Jeg har brugt hele mit voksne liv på at undervise i skrifter og opmuntret andre til at holde fast ved Gud, når de går gennem ilden. Dog havde jeg aldrig virkelig været igennem ilden. Da jeg har fundet mig selv gå gennem en sæson af prøvelser - en sæson med at miste min tjeneste, min økonomi, mit ægteskab - er min tro blevet min egen. Det har været en lang, smertefuld proces, men jeg forstår fuldstændigt Job's stemning. Når jeg ser på mit forhold til Kristus i dag i sammenligning med, hvad det plejede at være, er det som om jeg kun havde hørt om ham før. I dag har jeg smagt, og jeg ved, at Herren er god (Salme 34: 8)!
Fred i wrestling
Lige nu befinder jeg mig i en ny testsæson. Når jeg går ind i ilden denne gang, har jeg en overvældende følelse af fred. Jeg ved, at Gud - min Gud - har set mig igennem før, og han vil se mig igen. Jeg har været igennem en guddommelig wrestlingkamp med Gud, og han rørte ved mig - ligesom han rørte ved Jacobs hofte. Jeg er ikke den samme person, som jeg engang var.
Jeg kan fortælle ændringen i mig selv, når jeg taler om Gud i dag. Jeg finder mig selv så hyppigt henvisende til ham med kærlighedsbetingelser - noget, der aldrig ville være sket før min guddommelige wrestling-kamp. Tanker om min Frelser får spontant et smil til at feje over mit ansigt. Jeg finder en sådan glæde ved at dele, hvordan Gud har set mig gennem prøvelser - og ved at minde andre om, hvordan han længes efter at løse deres situationer. Der er ganske enkelt en sødme ved mit forhold til Kristus, der aldrig eksisterede, før jeg kæmpede med Gud.
Når vi bevæger os til slutningen af ​​Israels liv, er der nogle få antydninger om, at han oplevede en lignende ændring i sit forhold til Gud.
Vi tager nu til Betel, hvor jeg skal bygge et alter for den Gud, der besvarede mine bønner, da jeg var i nød. Han har været med mig, uanset hvor jeg er gået " (1 Mos 35: 3).
Du ser det personlige forhold, anerkendelsen af, at Gud var med ham i hele sit liv. Det er den følelse af nærhed til den, der trofast har gået med ham.
Igen, når Israel dør og velsigner sine børnebørn, ser vi et ømt øjeblik, når han reflekterer over sit forhold til Gud:
Så velsignede han Joseph og sagde:
"Måtte Gud, før min bedstefar Abraham og min far, Isak, vandrede - den Gud, der har været min hyrde hele mit liv, indtil i dag, Engelen, der har frelst mig fra al skade - må han velsigne disse drenge ..." (1. Mosebog 48:15).
Jeg kan se smilet krybe over hans ansigt, da han husker alle årene med sin Frelser, sin Yahweh. Jeg kan høre ham fortælle hans børn og børnebørn samlet omkring ham om den aften, hans liv ændrede sig, den nat, han kæmpede med Gud og tog sin tro som sin egen. Jeg kan føle freden i rummet, når han forbereder sig på at indånde sin sidste åndedrag, for altid at komme ind i sin Frelser.
Fortsæt med wrestling, og du vil blive ændret for evigt
Kæmper du med din tro i dag? Finder du dig selv i en guddommelig wrestlingkamp med Gud? Jeg ved, at slaget raser. Jeg kender smerter og frygt. Jeg kender frustrationen, når du prøver at komme i fred med Guds plan for dit liv. Jeg forstår frygt for at give slip på enhver byrde og vende dem til Gud.
Jeg kender også den ændring, der finder sted i dit hjerte, når du har taget dig tid til at engagere Gud, for at lære hans hjerte at kende. Jeg ved, hvordan han rører ved dig og ændrer dig og velsigner dig, når du søger ham med enhver ounce af dit væsen. Jeg kender glæden ved et forhold, der er helt dit, det er virkelig personligt.