Du er her: Forside / Krimi og spænding / Sandmanden – af Lars Kepler
Hvis du har læst nogle af Lars Keplers andre krimier, så bemærker du hurtigt at vi igen kommer tæt på kommissær Joona Linna. Sandmanden er fjerde bog i serien og den er ligesom de tidligere bøger springfyldt med spændende og gådefulde mysterier, som bare venter på at blive opklaret.
Navnet Lars Kepler giver umiddelbart anledning til at tro at forfatteren er en mand ved navn Lars, men det er i virkeligheden et forfatterpseudonym som det svenske ægtepar Alexandra og Alexander Coelho Ahndoril går under. Alexandra og Alexander er henholdsvis 43 og 42 år og er kendt for bøgerne Hypnotisøren (2009), Paganini-kontrakten (2010), Ildvidnet (2011) og nu Sandmanden, som hurtigt er blevet en bestseller.
Om bogen Sandmanden
En kraftigt nedkølet mand havner på et hospital i Stockholm med en alvorlig lungebetændelse. Det er der måske ikke umiddelbart noget usædvanligt i, men det er der til gengæld i hans journal, som fortæller at han har været død i flere år. Hvordan er det overhovedet muligt og hvor har han været i mellemtiden?
Man mistænker at den berygtede seriemorder, Jurek Walter, har noget med sagen at gøre, og indsender derfor Saga Bauer fra efterretningstjenesten som undercover agent i fængslet, for at få informationer ud af Walter. Det viser sig at være en mission, der kan betyde liv eller død. Læs mere i bogen Sandmanden.
15. december 2013 kl. 23:17
Det var ikke mange minutters fred og ro jeg fik i min grundvold, imens jeg læste den her bog!! Pyw ha altså… Jeg følte, at jeg konstant sad og holdt vejret eller havde iskold rislen ned af ryggen. Sandmanden er en af den slags bøger, hvor forfatteren (i dette tilfælde forfatterne) formår, at få mig til at få dén dér følelse af, at der står en lige i nærheden og iagttager mig. En følelse af total uhygge der fylder kroppen!
Sandmanden starter hvor Ildvidnet sluttede. Saga Bauer bliver sendt ind til Jurek Walter som undercover patient, i et forsøg på at få hans fortrolighed. Faktisk er det lige præcist Saga Bauers ophold på Den retspsykiatriske sikringsenhed på Löwenströmska Sjukhuset, som gør Sandmanden så afsindigt spændende. Hver gang vi hoppede hen og hørte om andre personer i bogen, sad jeg og ventede på, at vi kom tilbage til Saga. De ting hun bliver udsat for og de ting der foregår i det forholdsvist korte ophold på afdelingen, er beskrevet så jeg konstant vekslede imellem kvalme og nervøsitet. Osse Joona bliver udsat for umenneskelige ting i denne bog og slutningen efterlader os med en tomhed, idet den lidt kan være enten den totale slutning for Joona Linna eller en helt ny begyndelse. Så har jeg vist ikke sagt for meget. Under alle omstændigheder, så håber jeg på den nye begyndelse, for Sandmanden var så suveræn en bog, at det ville være synd hvis de stoppede her. Jeg vil ha mere Joona Linna og jeg vil osse ha mere Saga Bauer.
Et enkelt minus har jeg dog alligevel jeg gerne vil smide på bordet. Hele bogen er skrevet i nutidsform, hvilket jeg lige skulle vænne mig til, da det er anderledes end jeg er vant til, men så virker det faktisk ret godt. Da bogen nærmer sig slutningen og morderen er fanget osv, så finder forfatterne det af en eller anden grund nødvendigt, at skære hele plottet ud i pap for os. De slår pludselig over i datid og tegner og fortæller ned til mindste detalje hvordan alt er foregået. Ting som jeg i hvert fald ikke havde skænket en tanke og som ikke havde været nødvendige at få at vide, for at plottet alligevel var plausibelt for mig. Det ødelagde mere end det gavnede og jeg synes det er voldsomt ærgerligt at de gør det. Det skal de lade vær med!!