Andelen av den norske befolkningen som ikke deltar i arbeidslivet og som mottar helserelaterte trygdeytelser er høy relativt til andre nordiske og vesteuropeiske land, uten at dette kan forklares med helsetilstanden i befolkningen. Det er et uttalt politisk mål å redusere uhensiktsmessig sykefravær, AAP og uføretrygd. Langvarig sykefravær øker sannsynligheten for at man aldri kommer tilbake til arbeidslivet, og nesten alle sykmeldinger starter med en beslutning hos fastlegen. Det er også store kjønnsforskjeller i sykefraværet uten at man vet hva som forklarer dette. Norsk forskning på sykefravær har i hovedsak fokusert på arbeidsmiljøet og arbeidsgivers rolle, og det er relativt lite kunnskap om betydningen av fastlegenes sykmeldingspraksis sammenlignet med betydningen fastlegen har i slike beslutninger. Fastlegene har en sentral portvokterrolle overfor befolkningens tilgang til sosiale velferdsordninger og helsetjenester. Majoriteten av fastlegene er selvstendig næringsdrivende eller driver eget aksjeselskap, og får inntekten sin basert på en kombinasjon av antall pasienter på listen (basistilskudd) og antall konsultasjoner og prosedyrer (stykkprisfinansiering). Stykkprisfinansiering belønner mange medisinske prosedyrer og korte konsultasjoner. Det kan tenkes å være en rollekonflikt mellom hensynet til egen næring og portvokterrollen, fordi det ikke lønner seg verken å bruke tid på pasienten eller å avvise pasientens ønske om behandling. I den offentlige debatten har det kommet frem at fastleger erfarer at mange konsultasjoner handler om ønske om sykmelding, men at det er utfordrende å avvise pasientens ønske, selv i tilfeller hvor legen vurderer sykmelding som unødvendig. Prosjektet vil undersøke fastlegenes utøvelse av portvokterrollen i sykefraværsoppfølgingen, hvilke dilemmaer som oppstår i hensynet til næring versus portvokteroppgaver, og hvorvidt frekvens i legebesøk kan forklare deler av kjønnsforskjellen i sykefravær.
Andelen av den norske befolkningen som ikke deltar i arbeidslivet og som mottar helserelaterte trygdeytelser er høy relativt til andre nordiske og vesteuropeiske land, uten at dette kan forklares med helsetilstanden i befolkningen. Det er et uttalt politisk mål å redusere uhensiktsmessig sykefravær, AAP og uføretrygd. Langvarig sykefravær øker sannsynligheten for at man aldri kommer tilbake til arbeidslivet, og nesten alle sykmeldinger starter med en beslutning hos fastlegen. Det er også store kjønnsforskjeller i sykefraværet uten at man vet hva som forklarer dette. Norsk forskning på sykefravær har i hovedsak fokusert på arbeidsmiljøet og arbeidsgivers rolle, og det er relativt lite kunnskap om betydningen av fastlegenes sykmeldingspraksis sammenlignet med den store betydningen fastlegen har i slike beslutninger. Fastlegene har en sentral portvokterrolle overfor befolkningens tilgang til sosiale velferdsordninger og helsetjenester. Majoriteten av fastlegene er selvstendig næringsdrivende eller driver eget aksjeselskap. Næringens inntekt er basert på en kombinasjon av basistilskudd og stykkprisfinansiering. Stykkprisfinansiering belønner mange medisinske prosedyrer og korte konsultasjoner. Det kan tenkes å være en rollekonflikt mellom hensynet til egen næring og portvokterrollen, fordi det ikke lønner seg verken å bruke tid på pasienten eller å avvise pasientens ønske om behandling. I den offentlige debatten de seneste årene har det kommet fram at fastleger opplever at mange pasienter kommer til konsultasjon med ønske om sykmelding i tilfeller hvor legen vurderer dette som unødvendig, men samtidig opplever det som utfordrende å avvise pasientens ønske om dette. Prosjektet vil undersøke fastlegenes utøvelse av portvokterrollen i sykefraværsoppfølgingen, hvilke dilemmaer som oppstår i hensynet til næring versus portvokteroppgaver, og hvorvidt hyppigere legebesøk kan forklare deler av kvinners mersykefravær.