blir de nedlagt, eller de leggsjord for andre bruk, maskinlandet blirhøstet. hauster kan sope over 100 I kort tid. Man kan ikke inoen vil slite med stutt vil ikke engang bruke ljå.
'ble så pass motbør at vi iset sammen. Vi disku 'oblemene.
ikke og meiken måtte ned. Vi brukte først en taugbane, men det var en tungvint affære. Vi hadde lest om forsøk gjort i Sveits, med å sende melken ned i plast rør og ble enig om å prøve det, 1/2 toms plastledning i 1000 meters lengde. Det ble et fall på 430 meter. Fra Skår og ned til Spildo la vi to felttelefoner, og der var spenning da vi skulle prøve den nye ledningen. Det gikk bra.
Men det ble vei tilslutt?
Kan et anlegg med så store investeringer lønne seg?
Ja. Vi slipper arbeidet med beistene hele sommeren, når vi har det mest travelt. Vi kan sette på langt flere dyr, får altså mere melk og kjøtt. Fjøsene våre er nærmest overfylll om vinteren og alt foret som blir slått nede i dalen kan gå til vinterfor...
Sier Lars Prestagard, som seiv har en middels stor og vel stelt gard, som han har drevet i 15 år. I de årene har han plan tet ut over 1000 frukttrær, han driver som lærer "attåt" og er ivrig opptatt av fellesstølanleg get. Han har litt vanskelig for å forstå at ikke flere bygder har gått igang med noe lignende.
på hvordan inntektene kunne økes. De kom til at slik terrenget og beitene var, fikk de satse på geit.
Fellesseterlaget ble dannet i 1965. Året etter var stølen fer dig med plass for 200 melke geiter. Bygget, som kostet kr., 35 000, har innlagt vann, elektrisk lys, der er melkerom hvor dyrene blir tatt inn 8 ad gangen, der er varmtvannstank, kjølerom og moderne melkemaskiner.
Ingen av de fire medlemmene av laget ville hatt anledning til å ligge alene med egen geiteflokk i fjellet i sommerhalvåret, men fellesstølen, med egen budeie, klarer brasene for dem. De er alle gått igang med nydyrknings felt for å øke vinterformengden. De e r enige om at geit er det eneste husdyret de kan berge seg med.
Austrheim har også proble mer med nedlagte bruk, sier ord fører Sam Leirvåg. Det er først og fremst ut-øyene det gjelder, men også på Fosnøy er •der nedlagte bruk. De gamle eierne dør, det er vanskelig å å få de unge til å ta over. Jord bruket gir jo mindre inntekter enn andre yrker, og brukene er ofte for små.
Er for små, lønner seg ikke å drive dem, når den eldregene rasjon er borte. Barna arbeider ofte i byen, er hjemme i ferien, jorden ligger brakk, men de vil ikke gi den fra seg.
Kan der gjø res noe for å bedre forholdene?
Kan dere få jordeierne til å samarbeide om dette?
Når vi tar tiden til hjelp. Nytte r ikke å tvinge noe frem. Vi har noen som er interessert allerede, de er gått igang med større nydyrkning. ~ Men øyene, ordfører?
Så idyllisk som det er i øyene, så trist som dette er, er det for en dels vdkommende samfunnsmessig riktig atfolkene flytter vekk, f.eks. til Fosnøy hvor der er mere jord, bedre plass, bedre skoletilbud... Men der er jo også øyer som ikke bør legges øde, som Krossøy. Folkene"der må i båt hvor de skal hen, til skole, til kirke, og brukene er for små til å leve av, 3 kuer og noen sauer. Men noen har fartøyer, driver lakse fiske og heimefiske. De har fått molo og kai, de klarer seg.
De unge jentene vil ikke til gard? Synes det er for slitsomt og primitivt?
Nå, primitivt... etter kri gen har vi da elektrisk lys og kraft overalt ogmeddetalleslags husholdningsmaskiner, vann i de fleste hus, boligforholdene er langt bedre, levestandarden høyere . Det som svikter er arbeidsplassen e. Vi har ingen industri.
Og Austrheim der ute i havet er vel litt isolert, det er tungvint adkomst?
—Om ikke så lenge blir hovedøya vår veifast med omlan det, da er den likeverdig med andre kommuner. Om øyene blir fråflyttet betyr det ikke så mye. Tre broer skal binde Fosnøy til fastlandet. Disse broene, 3 km. vei og omlegning av litt fylkesvei kommer på 5 millioner. De 3 har vi fått og regner med å få 2 i 1969. Med gjennomføringen av generalplanen og med bedre for bindelse er vi kommet et stykke på vei, .sier ordfører Leirvåg.
I dette mangslungne billedet om de nedlagte brukene, og om mulighetene til å skape bruk som kan bli lønnsomme, kommer også odelsloven inn. Når brukeren er blitt for gammel til å drive og må gi opp, er der ofte naboer, som seiv har for liten jord, som gjerne vil kjøpe seg tilleggsjord. Den gamle brukeren dør, eller han vil ikke seige, vil ikke at jorden skal gå "tur slekta". Men slekten har ofte levet en men neskealder i byen. Kanskje er der ingen som vil overta gården uten til sommersted, kanskje er der en byfødd odelsgutt som ikke er sær lig lysten på og ikke egner seg til å overta. Småbruker-naboen som kunne drive, får ikke kjøpe. Og odelslovn blir på den måten en hindring. Den er jo forøvrig under omarbeidelse.