Kort sagt, 23. september - Aftenposten
Oppdatert: 22.sep.2015 21:33
Publisert: 22.sep.2015 21:33
Bilfritt sentrum — til hvilken pris?I Aftenposten 18. september forteller Aud Tennøy fra Transportøkonomisk institutt og Bård Norheim fra Urbanet Analyse at MDGs bilpolitikk for Oslo sentrum lar seg gjennomføre. Ja, men til hvilken pris?Utslipp fra transportsektoren må reduseres, men utslippene fra bilbruk i sentrum er som en dråpe i havet å regne. For strenge restriksjoner på bilbruk i sentrum kan gjøre sentrum mindre tilgjengelig og svekke vilkårene for lønnsom handel og vitale bysentra. Å utarme sentrum gjennom for strenge tiltak vil kunne føre til mer spredt bosetting på sikt. Det er dårlig nytt for klimaet.
Virke ønsker å få flere reiser over på kollektivt, særlig arbeidsreiser. Men ikke alle arbeidsreiser i Oslo-regionen lar seg håndtere med kollektivt. Og all trafikk er ikke arbeidsreiser. For eksempel vil varetransporten vokse dobbelt så raskt som befolkningsveksten frem til 2030. Det må derfor investeres tungt i både kollektivtransport og avlastende veikapasitet rundt sentrum. Dessuten må Oslo sentrum også sikres tilgjengelighet med bil, både for publikum og varetransport.Harald J. Andersen,samfunnspolitisk direktør, VirkeI bilkø uten matpakkeJeg anvender E18 når jeg har ærend å gjøre i Oslo. Jeg har hjemmekontor og kjører ikke matpakke. Fra en tidligere reise: Jeg leverte en kasse gamle bøker til et antikvariat i Thereses gate, et stort maleri til Fretex i Ullevålsveien, min gamle jakke hos skredder på Tøyen og tok en tur til Trondheimsveien der jeg kjøpte en spesialknott til mitt baderomsskap. Jeg stoppet også i Vogts gate og kjøpte litt paté.Min fremtidige reiseplanlegging? Jeg vil bruke to timer med bil dersom jeg får parkert. Med kollektivtransport og diverse overganger vil jeg måtte legge inn lunsj og middag. Forutsetningen er at jeg klarer å bære bokkassen og et stort bilde – jeg velger å få hjelp av min nabo. Med sykkel, ski eller «apostlenes hester» må jeg ha tralle og trenger en overnatting. Er det vinter eller dårlig vær, må jeg legge inn ekstra tid, men sparer noe på at jeg vil ha de flotte sykkelveiene helt alene med min sykkel og tilhenger. Det samme vil gjelde for halvåret etter «Birken». Hvis jeg må stå timer i kø til byen eller ikke får parkert, blir nok mine konklusjoner: Bøkene leveres til papirinnsamling, bildet kastes. Jeg kjøper nytt skap på Liertoppen. I Drammen finner jeg nok ny skredder. Paté kan jeg kjøpe hos Rema. Fremtiden: Færre kunder og konkurs vil true Oslos spennende spesialforretninger.
Men heldigvis: Dersom spesialforretningenes fremtidige subsidier vil overstige forretningens eiendomsskatt, vil Grünerløkkas urbanister få sitt drømmeparadis uten biler.Jostein Flo,BærumVi må prioritere dyrefri forskningKristian Gundersen fremstiller det som en uting å være imot dyreforsøk – noe som bør «benektes». Men slik motstand ligger i viktige prinsipper etablert i forskningsmiljøet. Det er et mål mange er enig om at dyreforsøk bør erstattes – fordi det selvfølgelig ikke er positivt i seg selv å påføre dyr skade. I Norge går minimale beløp til dyrefri forskning, og forskere må nærmest drive slik utvikling på fritiden. Da må det gjøres noe. Ett grep er å ta et oppgjør med holdningen om at dyreforsøk er den gylne standard alle metoder skal måles opp imot. Det er en feilslutning. Dyreforsøk er feilbarlige, i tillegg til å skade dyrene. Ved valg av fremtidens forskningsmetoder er det dyrefri forskning som må prioriteres.Dette er NOAHs strategi. Men Gundersen insisterer på å feilfremstille motdebattanters syn. Det er bra å få oppklart at forsøket på å koble dyrevernsdebatt til vold, var grunnløst. Men det faller på egen urimelighet når Gundersen fremstiller korrigering av feil og diskusjon av sak som «personrettede utsagn». Hvordan normal debatt kan «skremme» ham, er vanskelig å forstå. NOAH jobber for dyrs rett til artsspesifikke behov, i den alminnelige betydningen av ordet dyr: hvirveldyr med sentralnervesystem. Det inkluderer ikke insekter, som Gundersen hevder. Men det inkluderer fisk. Omfattende forskningen – som ikke er «høyst omdiskutert» bare fordi enkelte er lite villig til å ta den innover seg – sier at fisk føler smerte. Dyrevelferdsloven legger det til grunn – og det bør Gundersen også.Siri Martinsen,veterinær, leder, NOAH - for dyrs rettigheterHåndplukker tall som underbygger fordommerI Aftenposten 18. september håndplukker Hege Storhaug tall fra en undersøkelse for å underbygge fordommer. Hun hevder flyktninger og migranter utgjør en trussel mot demokratiet. Problemet er at denne undersøkelsen slett ikke er et godt argument å bruke, fordi den motbeviser hennes påstander.Hun reagerer på at 27 prosent hadde «noe sympati» med Charlie Hebdo-terroristenes motiv, og overser blankt at 68 prosent sier at vold mot karikaturtegnere aldri kan rettferdiggjøres, og at 93 prosent sier at muslimer i Storbritannia må respektere britisk lov. Det er også morsomt at hun nevner at 78 prosent sier publisering av karikaturer er krenkende, som om det er en trussel mot demokratiet. Storhaug blander det å føle seg krenket, som er lov i et demokrati, med voldelige handlinger.Dette bidrar til dårligere integrering; det dannes et feilaktig bilde av flyktninger og skaper et fiendtlig innstilt Norge. En representant fra Human Rights Service bør bidra til bedre integrering og kritisk bruk av interessant statistikk.Kasper Meidell,TønsbergKutt ut sidemålsstilenPå «Si ;D»-siden 21. september spør to gutter på 16 år om sidemål er nødvendig, og konkluderer med at det er det ikke.Jeg har undervisningskompetanse i norsk for videregående skole, og jeg er enig med de to guttene på 16 år. Skriftlig sidemål er en av de verste tidstyvene i norsk skole.Å ta inn litteratur fra både nynorsk og «bokmål» i den muntlige undervisningen, er viktig for å få et helhetsbilde av norsk prosa og lyrikk. Å tvinge elevene til å skrive sidemålsstil bør sløyfes, og tiden benyttet til noe mye mer nyttig. Dette vil nok både elever, foreldre og lærere flest oppleve som en fordel.Peter N. Myhre,OsloIkke nødvendig med etisk teori for å redde livFilosof Øyvind Kvalnes tar feil: Jeg krever ikke en absolutt etisk teori for å redde druknende personer, og blir ikke handlingslammet i mangel av det. Alle mine Carnegie-heltedådmedaljer har jeg fått fordi jeg ikke bare har slengt av meg klærne på land, men også alle etiske teorier. Kvalnes synes å mene at en eller annen etiske teori, selv om den er tvilsom, er nødvendig, som et redningstau uten landfeste, for slike dåder. Men ingen av de andre Carnegie-vinnerne jeg har møtt hadde hørt om etiske teorier. Når jeg har fortalt dem om slike, om hvor motstridende de er og de har bedt meg fortelle hvilken som er den riktige, og fått vite at det er umulig å si, har de snudd ryggen til meg og fortsatt med diskusjoner om ryggsvømming og dykking.Når det gjelder exphil: Der har knapt noen studenter «lært seg filosofi». Derimot har de lært om filosofi, og det er en god ting fordi de da lærer om rasjonalitetens historie, og i beste fall kan øke sin rasjonelle refleksjon, selv om de ikke finner noen teoretiske svar. Det er jo også verdifullt å lære om for eksempel magiens historie, selv om dette ikke skal gjøre deg til magiker.Arne Næss var selv lenge en søkende skeptiker, som heller ikke fant noen kontakt mellom teorier og virkeligheten («Hvilken verden er den virkelige?») Men til slutt sluttet han med filosofi, og stiftet en naturreligion («økosofi».)Arild Pedersen,professor emeritus, filosofiKilder forvrengesGjennom de mange årene jeg forsket i europeiske monarkiers historie har jeg, inntil Per Edgar Kokkvold fremsatte den, aldri støtt på påstanden om at dronningmoren hadde "klare nazisympatier" på 1930-tallet andre steder enn i kommentarfeltenes mørke kroker. Påstanden er fullstendig ukjent for faglitteraturen.Kokkvold fastslår at dette ikke er riktig, og hevdet 15. september at den finnes i Karina Urbachs bok Go-Betweens for Hitler og Andrew Mortons bok 17 Carnations. 21. september skriver han at Morton "fastslår at da 30-årene skred frem og de uhyggelige konturene av naziregimet daglig ble klarere, var det ikke bare hertugen av Windsor (den abdiserte kong Edvard 8.) som ville bli satt i forlegenhet ved frigivelsen av tyske og italienske UD-dokumenter, men hele den kongelige familie".Enhver kan slå opp på side 257–258 og se at Morton for det første skriver om 1945, ikke 30-årene, og at for det andre skriver at frigivelsen av dokumentene ville være ubehagelig for kongefamilien på grunn av hertugen av Windsors upatriotiske opptreden før og under krigen og om George VIs støtte til et forsøk hertugen av Kent i juli 1939 gjorde på å få Italia til å holde Italia seg utenfor hvis det ble krig.Kokkvold forvrenger altså kilden, og Morton skriver heller ingen steder i boken at dronningmoren var nazisympatisør.Kokkvold minner også om at han "har tidligere sitert Karina Urbach". Kokkvold har ikke sitert henne, men gjentatte ganger kommet med løse henvisninger til boken hennes, som han til og med har påberopt seg som direkte kilde for nazibeskyldningen mot dronningmoren.Sannheten er at Urbach nevner dronningmoren to ganger. På side 206 står det at hun møtte hertugen av Coburg, på side 212 at hun var i slekt med Anthony Blunt. Heller ikke i en artikkel i The Observer som Kokkvold har påberopt seg som kilde, retter Urbach noen slik anklage mot dronningmoren; hun nevner bare at hun møtte sin svigerfars fetter på tross av at han var nazist.Dette kan enhver lese- og engelskkyndig person kontrollere. En usannhet blir ikke en sannhet uansett hvor mange ganger Kokkvold gjentar den. Om Kokkvold vil stå på sitt må jeg be ham oppgi nøyaktig på hvilke sider i de to bøkene han mener at Urbach og Morton skriver at dronningmoren hadde klare nazisympatier på 1930-tallet.Trond Norén Isaksen,historiker og forfatter