anmeldelse: AC/DC - Fly On the Wall (1985)
CD (1985) - Epic / Sony Music
Gutta tar opp kampen med etterapere og puddelrockere ved å vise mer baller enn på en god stund.
Med Fly On the Wall la brødrene Young enda litt mer heavy metal til i oppskriften sin. I tillegg til å være drivkraften bak satt de nå også sammen i kontrollrommet med hovedansvaret der. Det var vel egentlig lite som kunne gå galt. Platesalget virket ganske stabilt. Albumet nådde nok en gang topp ti på britiske lister (nr.7), mens amerikanerne sviktet noe (nr. 32). Singlene Danger og Shake Your Foundations havnet på henholdsvis 48. plass og 24. plass i Storbritannia.
Etter at Phil Rudd forlot sitt sete tok Simon Wright plass bak trommene. Wright var en ung mann som allerede hadde erfaring fra de nå nesten glemte banda Tytan og A II Z. Selvsagt medførte dette ingen endringer i uttrykket. I dette bandet var og er det helt tydelig hvem som har kontrollen, hvem som viser vei og hvem som er fotsoldater.
Tittellåta sparker i gang et tungt og tøft heavyrock album, det friskeste siden Back In Black. Både Angus Young og Brian Johnson høres mer tente ut enn på en god stund. I tillegg hadde de, sammen med Malcolm Young, klart å komme opp med flere meget fengende rockelåter. Kombinasjonen av skikkelig trøkk og enkle, men humørsmittende refrenger gjør Fly On the Wall til en av de bedre 80-tallsutgivelsene til AC/DC.
This ain't no gun in my pocket
(Send For The Man)
Skiva er full av feststemning og gladrock. Nok en gang har de lagt det litterære nivået et sted mellom seksuelt frustrerte tenåringsgutters drømmer og gamle grisers erfaringer. Man kan likevel ikke la være å bli sjarmert. Rock trenger ikke være vanskeligere enn dette. Noen vil kanskje avstå fra å kalle AC/DC et spennende band. Vel, det er i hvert fall ikke kjedelige når de er i form.
Tøffe rockelåter som Shake Your Foundations, Playing With Girls og Stand Up er kanskje typiske for den tida de ble skrevet i. Likevel rister de hjernen min hardere en mange av dagens ferdig-designede rockeband. Et par av riffene kan minne litt om boogiens hi-fi-knekter ZZ Top. Lukk øya og sett på åpninga av Back In Business. Uansett er albumet som helhet et typisk AC/DC-produkt.
Ikke bare var AC/DC et etablert band, de framsto også som inspirasjonskilde og forbilder for en masse band som ble dannet på 80-tallet. Man trenger ikke allverdens assosiasjonsevne for å tenke på amerikanske Guns'N'Roses eller norske Backstreet Girls når man hører på Fly On the Wall. Deres kombinasjon av rock'n'roll og storslagenhet levde videre både gjennom dem selv og dusinvis av nye heavy rock-stjerner.