Det er noe befriende med å sette punktum bak et år. Særlig for oss som liker å sortere, rangere, kategorisere og plassere filmproduksjoner i kontekst av et årstall.
Men årsskiftet markerer ikke bare hva som har vært, men også hva som kommer! Foran oss har vi tross alt et nytt filmår som jeg vet vil inneholde noen fantastiske opplevelser – både gitt av etablerte favorittfilmskapere, og overraskelsene jeg på forhånd ikke kjenner til. I den anledning har jeg gått gjennom det foranliggende filmåret og sortert ut de titlene jeg gleder meg aller mest til, en liste som naturlig nok er preget av regissørnavn jeg av ulike grunner har ekstra sans for. I tilfeldig rekkefølge:
«Red Lights» får sin verdenspremiere allerede nå i januar under Sundance Film Festival, men eventuell norsk premieredato vil da neppe finne sted før utover høsten dersom den vurderes god nok for kinodistribusjon. Magefølelsen er positiv. Hvorfor? Jo, fordi regissør Rodrigo Cortés stod bak en av 2010-årets mest originale og absolutt mest spennende filmer i blockbuster-landskapet med «Buried», og det alene gjør meg spent på å følge Cortés’ videre karriere. Neste stopp er altså den overnaturlige thrilleren «Red Lights» som i tillegg til en spennende regissør, kan by på en potensielt forrykende cast. Jeg gleder meg allerede veldig til å se igjen Elizabeth Olsen som hadde et forbløffende gjennombrudd i «Martha Marcy May Marlene», og som her får selskap av ringrevene Robert De Niro (er dette året der han endelig har gjort noen gode rollevalg?) og Sigourney Weaver, i tillegg til Cillian Murphy og Toby Jones. Jeg kjenner at jeg ikke trenger å vite veldig mye om plottet, og er allerede mer enn nok pirret av denne supereffektive teaseren.
Fra regissøren av «Afterschool» (en forbigått, men uhyre vital og god film om oppvekstaggresjon og mediekritikk fra 2008) og produsenten bak fjorårets Sundance-sensasjon «Martha Marcy May Marlene», er det opplagt at «Simon Killer» av Antonio Campos hører hjemme på en liste over filmer jeg møter med forventninger i 2012. Filmen omhandler en ung gutt, spilt av Brady Corbet (sist sett i nettopp «Martha Marcy May Marlene»), som etter å ha brutt med kjæresten reiser til Paris bare for å fortape seg i en lokal prostituert. Sean Durkin, regissøren av «Martha Marcy May Marlene» og produsent av «Afterschool», er produsent også på denne. Premiere i Sundance nå i januar!
Det er nesten litt flaut, men jeg har enda ikke kommet meg på kino for å se «A Dangerous Method» av David Cronenberg, til tross for at jeg liker å omtale meg selv som en stor tilhenger av den canadiske filmskaperen. Ved siden av praktiske grunner, har det kanskje noe å gjøre med at det kinoaktuelle psykodramaet ikke tilhører den snuskete b-filmaktige Cronenberg som ligger mitt hjerte nærmest. Det gjør kanskje heller ikke hans kommende filmadaptasjon av Don DeLillo-romanen «Cosmpolis» med Robert Pattinson som multimillionær på limousinferd gjennom New Yorks gater. Men spunnet rundt en tematikk av seksuell besettelse og menneskets forhold til teknologi, kan «Cosmpolis» likevel vise seg å ligge nærme den riktige gaten for Cronenbergs og hans signaturfilmer som oser av intellektuell dristighet, i grenselandet til provokasjon, med interessant tankegods og nyskapende visuell estetikk. Jeg vil aldri avskrive David Cronenberg som filmkunstner, og «Cosmopolis» rager høyt på listen over glede-seg-til-filmer. Sannsynligvis slippes ikke filmen før rundt en av høstens store internasjonale filmfestivaler, og det er nærliggende å anta Toronto.
Mitt engasjement for Coen-brødrene er ikke lenger hva det var etter at deres tre seneste forsøk, i kjølvannet av det riktignok gnistrende karrierehøydepunktet «No Country for Old Men», har vært noen skuffende skuldertrekk satt opp mot de forventningene de ble møtt med. Likevel har Coen-brødrene et såpass inngrodd merkenavn at jeg uansett kommer til å kaste meg over «Inside Llewyn Davis», og håpe at den kan måle seg med deres bedre filmer. Isåfall vil den ende opp som en av årets aller beste filmer. Et drama spunnet rundt en amerikansk folkesanger i sekstiårenes Greenwich Village-miljø, høres også ut som et spennende univers for Coen-brødrene å boltre seg i. Tittelrollen bekles av Oscar Isaac, sist sett i «Drive», og rollelisten forøvrig er en interessant mix med blant andre Coen-favoritt John Goodman, pluss Justin Timberlake og Carey Mulligan. Premieredato er ikke fastsatt, siden innspillingen ikke er igangsatt per i dag, men en sen 2012-lansering i strategisk riktig Oscar-tid er antakelig målsettingen (selv om IMDb foreløpig lister filmen opp som en 2013-produksjon).
Det er nok høyst usikkert om vi får anledning til å se denne filmen før 2013, i hvert fall ikke i Norge, men sannsynligvis er Park Chan-wooks første engelskspråklige film klar for internasjonal lansering en gang i 2012. I såfall blir det, i min bok, en av årets desidert mest spennende bekjentskaper. Park Chan-wook er i besittelse av et unikt filmspråk som har posisjonert ham som en av sin generasjons mest vitale regissører, og som til tross for en distinkt særegenhet alltid bringer noe nytt til bordet. En uforutsigbar og vågal filmkunstner som er i stand til å utfordre, provosere – men også inneha en sensibilitet og appell som gjør filmene spiselige – på sin eksotiske måte. I «Stoker» gir ham oss unge Mia Wasikowska i hovedrollen (Nicole Kidman er også med!) i et thrillerplott ført i pennen av «Prison Break»-skuespiller Wentworth Miller (under et pseudonym) – et manus som for noen år siden figurerte på Hollywoods «Black List» (en liste over de beste foreløpig ikke-filmatiserte manusene i sirkulasjon). Brødrene Ridley og Tony Scott tar seg dessuten av produsentjobben, mens Philip Glass står for musikken, slik at her er kvalitet utvilsomt forankret i alle filmens ledd. Det er umulig ikke å boble over av entusiasme for dette!
Science-fiction er ikke min hjemmebane, og jeg har opp gjennom årene ikke engang hatt noe eksepsjonelt forhold til «Alien» eller dens oppfølgere. Men et gjensyn med Ridley Scots «Alien» på nyttårsaften endret faktisk en del – først da så jeg den virkelige storheten i denne filmen, og i samme øyeblikk forstod jeg at «Prometheus» blir en av 2012s store filmbegivenheter, potensielt. Scott har holdt kortene tett til brystet, og jeg vet fremdeles ikke veldig mye om hva som skjuler seg bak «Prometheus», men detaljene som er gjort kjent, ensemblet Scott bringer foran kamera, og tanken om at skaperen av «Blade Runner» og «Alien» vender tilbake til sine sci-fi-røtter, gjør meg overbevist om at «Prometheus» blir et veldig etterlengtet kvalitativt tilskudd til en sjanger som trenger nye referansepunkter.
«The Hobbit: An Unexpected Journey» – Kommentar overflødig? Mitt engasjement for Tolkien-universet og «Ringenes herre»-filmene kan riktignok ikke måle seg med forventningsbrølet fra den mest fanatiske fanskaren. Men mer enn noe annet var det faktisk den naive skildringen fra Hobsyssel som har berørt meg mest med «Ringenes herre» og jeg gleder meg oppriktig til å besøke de små hobbitene ilag med Peter Jackson mot slutten av året.
«The Dark Knight Rises» – Chrisopher Nolan er en av samtidens store filmkunstnere, og for å være ærlig liker jeg dårlig at han bruker opp sin mest vitale filmskaperperiode på å lage nye superheltfilmer. For en som ikke lenger lar seg rive veldig med av denne typen historier, skulle jeg mer enn gjerne sett Nolan lage noe originalt – som den fantastiske «Inception» – men selvsagt kommer også jeg til å kaste meg over denne filmen. Men bare fordi det er Nolan.
«The Grandmasters» – Merkelig nok har aldri Wong Kar-wais filmer truffet meg dypt i sjela. Men jeg er villig til å prøve igjen, og er åpen for at årets «The Grandmasters» i såmåte kan ligge nærmere min gate. En storslått, episk periode- og kampsportfilm med Tony Leung som Yip Man. Med en alldeles nydelig trailer!
«Cogan’s Trade» – Forventningene er naturligvis høye til Andrew Dominiks første film siden «The Assassination of Jesse James by the Coward Robert Ford»! Denne gang en mer rendyrket thriller, men fortsatt med Brad Pitt i en større rolle. Bør bli veldig bra.