Engasjement betyr alt - Fremtidensbygg.no
Engasjement betyr alt
Heidi Finstad lærte tidlig gleden ved arbeid av hennes bestemor, fiskerbondekonen som også er hennes største forbilde. I dag betyr engasjement alt for administrerende direktør i bransjeforeningen Treindustrien.
Jeg møter Heidi Finstad i et lyst og romslig kontor fire etasjer oppover i det nyoppussete NHO-bygget på Majorstuen. Næringslivshuset rommer 15 bransjeforeninger og om lag 600 ansatte som betjener 24.000 medlemmer, til sammen 570.000 årsverk. Finstad leder Treindustrien, bransjeforeningen som organiserer produsenter av trelast og andre trebaserte byggematerialer. Foreningen omfatter 90 medlemsbedrifter som til sammen utgjør om lag 90 prosent av den norske produksjonskapasiteten på området. Når hun uttaler seg, representerer hun hjørnesteinsbedrifter ute i lokalsamfunn spredt ut over hele landet; trelastindustri, limtrefabrikker, impregneringsverk og produsenter av andre trebaserte bygge- og emballasjeartikler. Tilsammen 5 000 årsverk.
Veien fra Nationaltheatret til Finstads kontor er en reise fritt for trearkitektur. Kun den gamle VM-paviljongen på Majorstuen og noen små flekker av tre i NHO-bygget syns, og kan virke kanskje mest til pynt. Unntaket er kantina. Der har treet får rikelig plass.
Næringen må tenke nytt og skape nye løsninger
Finstad liker ikke mangelen på tre i bygget. Hun skulle gjerne sett at treet var gjennomgående i hele konstruksjonen og i alle rom. Tre har egenskaper som er salet for framtiden, også slike bygg der vi møtes.
– På hvilken måte kan Oslo bruke tre i sin urbane utvikling?
– Flere elementer må virke sammen for at trebruken i de urbane omgivelsene kan økes. For det første må planmyndighetene se sin undervurderte rolle. Kommunene har stor innovasjonsmakt. Denne må brukes. De må ha fokus på bærekraft og miljø, ikke utelukkende på kostnader. Miljøaspektet må vektlegges i større grad skal samfunnet nå sine miljø – og klimamål. Byggene må settes inn i rammen av livsløpsanalyser, og fornybart, natur og fleksibilitet må knyttes til løsninger som må vektlegges når man behandler reguleringsplanene, sier Finstad.
Hun mener at i Oslo som hovedstad, der befolkningen ved siste kommunevalg ønsket en miljøprofil, må man forvente at nettopp planmyndigheten legger føringer for økt bruk av fornybare materialer i det bygde miljø.
– Jeg opplever at flere og flere tar til seg dette budskapet, men motkreftene – og da mener jeg de som jager den kortsiktige profitten – er sterke. Dette er en utfordring for å få til innovasjon og nye løsninger som er mer bærekraftige, sier hun.
Finstad mener trebaserte løsninger i dag er konkurransedyktig også på pris, men at markedet har en innovasjonsdimensjon som de må ta tak i. Næringen må tenke nytt og skape nye løsninger som tilfredsstiller krav om fortetting og andre aspekter, for å møte befolkningsveksten og klimaendringene.
– Det er mange bremser i utviklingen?
– Nei, det er ikke den ene eller den andre som bremser. Men for å få til utvikling i industrien må man stimulere markedet, der planmyndigheten er én aktør som kan bidra. Dernest kan man gjennom lovverket på nasjonalt nivå legge føringer for økt bruk av fornybare ressurser, eksempelvis Teknisk forskrift, slik at bærekraftsdimensjonene kommer bedre inn. At det ikke har vært en mer offensiv innsats hos myndighetene på dette området, synes jeg har vært en betydelig skuffelse, forteller Finstad.
Avhengig av konkurransedyktige rammebetingelsene
Hun viser til at det kommer inn et nytt lovforslag der man utelukkende har fokusert forenkling av plan og bygningsloven, og at miljø – og klimaperspektivene er helt utelatt.
– Vi støtter en revisjon, men den er mangelfull sett på bakgrunn av Paris-målene. Det er svakt at man innenfor en så stor sektor i samfunnet ikke signaliserer vilje til endring som kan gi en mer bærekraftig byggenæring, sier hun.
– Hva ville du ha inn?
– Jeg ville hatt inn en ordlyd som sikrer økt bruk av fornybare ressurser, og hvor miljøvennlige bygningsmaterialer inngår. Jeg mener også at Plan- og bygningsloven burde være offensiv i forhold til sirkulær økonomi og bioøkonomien og dens prinsipper, og prosessene som nå pågår i EU på dette området. Jeg mener at Norge er i en posisjon der vi kan ta en lederrolle i miljøutviklingen. Men i stedet velger myndighetene å legge seg bakpå, og velger å være veldig defensive, sier Finstad.
– Men hva med de kortsiktige investeringen? Investorene?
– For at kapitalen skal trekkes til næringen er vi avhengig av konkurransedyktige rammebetingelsene som gjør markedet mer attraktivt. Jeg mener dette må forsterkes. Leverenadørene innen vår bransje er leveringsdyktige og beredt, med god råstofftilgang, rett kompetanse og en effektiv industristruktur som ligger nær råvarene og markedet. Men vi trenger ytterligere konkurransefortrinn knyttet til videreutvikling, som kan skje gjennom økt industrialisering og spesialisert skreddersøm som i langt større grad kan gi standardiserte produkter og løsninger. Det vil i sin tur bidra til at kostnader og risiko for entreprenører og andre reduseres, sier Finstad, som fortsetter:
– Får vi til markedsstimulering som gir forutsigbarhet, vil kapitalen komme. Industrien er organisert effektiv, men produksjonsanleggene må videreutvikles slik at vi får økte konkurranseeffekter. Med økte investeringer kan vi få på plass en standardiseringen av produkter som vi mener er viktig for hele byggenæringen, og spesielt innen den urbane utviklingen som står på trappene, sier Finstad.
Jeg tror at dersom man ikke har følelser for det man gjør blir engasjementet borte
Finstad mener at investeringer i økt industrialisering i trenæringen vil være til fordel for ikke bare skognæringen, men vil også bidra til å øke konkurransesituasjonen for hele den norske byggenæringen.
– Bringer man inn miljøargumentene i større grad enn det man gjør i dag, vil det også påvirke den negative utviklingen som hele næringen står overfor. Ved at økte miljøkrav og krav om økt kompetanse vektlegges bedre, vil dette kunne demme opp mot både import av utenlandske byggematerialer og useriøse aktører i hele byggenæringen, sier hun.
Finstad mener utviklingen av massivtre er positiv. Hun ser også at leveransene av massivtre for det meste kommer fra utlandet.
– Men vi må huske på at massivtre utgjør kun én prosent av dagens trelast, noe som er for lavt til å gjennomføre de investeringene som er nødvendig for at industrien kan ta dette ut i stor skala. Men, jeg tenker at det er et tidsspørsmål før vi ser en endring, sier hun.
Hun registrerer at noen kommuner – i beste vilje i sine kommuneplaner – anbefaler mer bruk av massivtre.
– Vi er selvsagt positive til massivtre, men jeg mener samtidig at man ikke skal være avgrensende til å bare bruke produktet massivtre. Man må ikke avgrense spekteret av måter å bygge med tre på. Det finnes mange andre løsninger og konsepter som er vel så bra å bygge god arkitektur med. Ved å avgrense fokuset til kun massivtre, hindres innovasjon i markedet, sier hun. Hun oppfordrer derfor kommunene til å legge føringer på fornybare ressurser heller enn bare på én type byggeteknikk med tre.
Nøkkelen er fornybare ressurser
Finstad har forståelse for motstanden mot å være for materialspesifikk, siden ulike materialer har ulike fordeler. Hun mener materialene må spille på lag, for å gi de beste byggene. Hun mener at bygg er avhengig av både glass og betong i årtier framover, og man vil kunne få de beste byggene hvis man klarer å optimalisere miljøegenskapene. I følge Finstad er det summen av miljøeffektene som er spennende i et livsløpsperspektiv
– Nøkkelen er fornybare ressurser. Og selvsagt er det gitt at tre i bygg har et konkurransefortrinn, siden det binder CO2, sier hun.
Et helhetlig syn på materialbruken ligger naturlig for Finstad, som kom til Treindustrien etter arbeidet med mur og betong hos Weber, det franske selskapet Saint-Gobain. Hun er spesielt opptatt av at alle produsenter må etterstrebe utviklingen av miljøfortrinnene. Derfor bør ikke betongbransjen være motkreftene, men heller delta i konkurransen om å bli best på miljø. Finstad liker ikke den tilsynelatende konflikten mellom tre- og betongindustrien som hun har sett i den offentlige kommunikasjonen som noen aktører benytter.
– Jeg liker ikke når man blir ytterliggående. Jeg mener at vi skal vektlegge miljøfordelene, ikke skape en enten-eller-situasjonen. Vi må søke å finne løsninger der man kan spille på lag.
Hvordan ser fremtiden resultatene av ditt arbeid om 20 år, i byen?
– Jeg er veldig optimistisk av natur, derfor regner jeg med at når du i fremtiden vandrer i byen vil du se mer og mer trebebyggelse. Også i høyden, forteller hun og smiler.
– I Oslo! Jeg har tillit til at det valget Oslo-befolkningen gjorde under sist valg med de rødgrønne, kommer til å gi utslag også på Stortingsvalget neste år. Jeg tror det blir en politisk miljøkonkurranse, der de som våger å tenke nytt vinner, sier Finstad.
Tror du regjeringskvartalet blir i tre?
– Ja! Vi har overskudd av ressurser. Vi har høy kompetanse på trebyggeri og vi skal bygge Norge for fremtiden. Hvorfor ikke? Det er en spennende debatt, sier hun.
– Helt klart. Å seile inn til Oslo og møte fremtidens bebyggelse på Filipstad med dette materialet tenker jeg hadde vært veldig spennende, sier hun.
Skogen er selve løsningen til det grønne skiftet
Heidi Elisabeth Finstad er langt over gjennomsnittet engasjert i norsk politikk, og betegner seg som et politisk menneske. Hun er lokalpolitiker og varaordfører for Arbeiderpartiet i Rælingen kommune, der hun bor. I bransjeforeningen trekker hun veksler på sitt politiske engasjement i kommunalpolitikken, og vise versa.
Hun understeker at hun er heldig med jobben sin. Her kan hun, sammen med et stort lag, være en bidragsyter som tilfører tre inn i et samfunnet som etterspør fornybare ressurser. Tre har etter hennes mening en svært sentral rolle i overgangen til den sirkulære, grønne økonomien. Hun mener at skog – og trenæringen ikke bare er inne i en positiv medvind, men at hennes bransje vil bidra med mange flotte produkter langt utenfor byggenæringen. Hun mener skogen er selve løsningen til det grønne skiftet.
Hvem er Heidi Finstad?
– Heidi Finstad kommer fra Lofoten og Vesterålen, har to voksne barn, skilt og utdannet fiskeriøkonom fra Bodø. I tillegg har hun en master i produksjonsoptimalisering, og en i langsiktig rammevilkår for industrien. Den tredje mastergraden tok jeg innen kretsløpsøkonomi, med tema bygg for fremtiden, forteller hun.
Finstad liker å lære og gjennom yrkeskarriæren har hun fått mulighetene til å lære mer.
– Når jeg har fått faglige utfordringer har jeg valgt å studere de selv, sier hun og smiler.
Du kan fiskeri. Nå er det skogen som gjelder?
– Det handler om det samme. Det er sammenheng i det jeg driver med. Bygg for fremtiden er basert på kretsløpsøkonomi. Forvaltning av havressurser og prinsippene rundt skog kan overføres til bygg. For meg har det vært utrolig spennende å se disse sammenhengene og samtidig få lov til å jobbe med de, sier hun.
– Ja. Det er min bestemor som tidlig lærte meg gleden ved å arbeide. Hun er et stor forbilde. Selv om hun ikke var politisk aktiv i parti, var hun en eminent politiker rundt kjøkkenbordet og som fiskerbondekone, forteller Heidi.
Hun kommer fra en familie som levde av fiske og jordbruk. Gro Harlem Brundtland er hennes største inspirasjonskilde, som gikk foran og viste at kvinner er en viktig del av produksjonen og at de kan delta i samfunnet.
– Gro la grunnlaget for miljøprosessene som vi ser i dag. Hun var en miljøvernminister som var tidlig ute, sier hun.
– Jeg har veldig tro på det jeg driver med, og stor framtidstro. Jeg er pågående og gir ikke opp så lett. Og så har jeg godt humør, sier hun. Hun forteller at hun ikke har spurt noen om oppskriften på hvorfor hun ble slik hun ble. Hun mener hun er optimistisk, viljesterk og pragmatisk av natur.
– Det er sikkert noen som mener at jeg ikke er pragmatisk. Når det gjelder motkreftene, anbefaler jeg at de heller spille på lag med meg, slik at vi alle kan bli vinnere tilsammen.
– Jeg tror på kombinasjonsmuligheter, ikke at det kun er en vei til det gode liv eller den beste løsningen. Jeg er opptatt av lagspill, enten det er med materialer eller med mennesker. Det mener jeg gir de beste løsningene, sier hun.
Finstad er enig at det er forskjell på å være miljøbevisst og miljøvennlig, men at hun er mer bevisst enn vennlig når det kommer til miljø, og at hun har del å gå på når det kommer til miljøvennlighet.
– Det svikter blant annet på bilkjøring, der jeg absolutt burde prioritert kollektiv transport. Men jeg lar meg falle for fristelsen til egen bil alene til jobb. Og tidvis får jeg dårlig samvittighet når jeg sitter i køen inn til Oslo og ser én person i hver bil, sier hun.
Hvor mye betyr følelser for deg?
– Det synes jeg var et vanskelig spørsmål. Men jeg tror at følelser henger sammen med engasjement, og jeg er veldig engasjert. Jeg tror at dersom man ikke har følelser for det man gjør blir engasjementet borte, noe mange preges av, sier hun.
Hvor viktig er engasjementet for deg?
– Engasjement betyr alt! Jeg må tro på det jeg driver med, og jeg må ha energi til å være engasjert.
Hvordan blir man engasjert?
– Søk kunnskap og samarbeid og tro på mål. Målet når man alltid, det bare et spørsmål om tid og innsats, forteller hun.
Hva brenner du spesielt for nå, utenom Treindustrien?
– Utenfor Treindustrien! Jeg brenner for mange saker som lokalpolitiker. Spesielt prosessen med kommunesammenslåing og plansaker opptar meg, som begge har stor betydning for innbyggerne. Rælingen sa nei til sammenslåing, som jeg mener var rett. Men jeg ønsker velkommen en prosess der vi vurderer en organisasjonsstruktur som vil være i stand å levere fremtidens tjenestetilbud. Av erfaringene mine i næringslivet ser jeg at det ikke er de største organisasjonene som er de mest effektive. Det som skjer er at byråkratiet vokser med større enheter med økt mellomledersjikt. Men så må vi også huske på at å drive en kommune ikke er det samme som å drive butikk. Kommunen skal levere tjenester til mennesker i ulike faser av livet, og når de trenger det som mest. Derfor vil nærhet til brukere og beslutningstakere være essensielt, sier hun.
Bærekraft kan skape de viktigste samfunnsendringene for en bedre fremtid
Finstad mener at lokalpolitikerne kan har stor betydning og stor påvirkningskraft overfor Stortinget.
– De er kanskje ikke så bevisst på dette, men lokalpolitikerne kan faktisk ha mye innflytelse på samfunnsutviklingen, sier hun. – I min sammenheng gjelder det fortsatt å tenke lokalt og handle globalt.
Bærekraft er Heidi Finstad sitt viktigste ord, det som hun mener kan skape de viktigste samfunnsendringene for en bedre fremtid.
På vei ut av NHO-bygget tar jeg meg i å bruke god tid på studier av trebruken i personalkantina. Utenfra ruver bygget sørvestvendt mot Frognerparken, utformet i naturbetong i 1965 av den legendariske arkitekten Erling Viksjø til Elkem.
Forbipasserende kan i dag la seg blende av store glassflater omkranset av kobberrammer, en blanding av såkalt «structural glazing». Tanken bak er at kobberet glir inn i fasaden til det gamle delen av bygget, for på denne måten å skape en helhet mellom det gamle og nye. Dark Arkitekter, som rehabiliterte bygget, mener de fant fram til et byggemateriale som historisk og kvalitetsmessig passer til den originale naturbetongen.
Det er lett å være enig med Finstad i at arkitektene burde vært rausere med trebruken i bygget. Tre ville komplimentert betong og glass. Hun mener at økt bruk av tre vil bringe naturelementet inn i de urbane miljøet, noe som vil heve kvaliteten i bo- og arbeidsmiljøet.