Fastsettelse av nasjonalinntekt: Keynes to-sektor modell
La oss gjøre en grundig studie av Keynes to sektormodell i forhold til bestemmelse av nasjonalinntekt.
Keynesiansk teori er relevant i sammenheng med på kort sikt bare siden kapitalen, teknikker for produksjon, arbeidskraftens effektivitet, befolkningsstørrelsen, forretningsformer har antatt å forbli konstant i denne teorien.
Videre i sin modell for inntektsfastsettelse antok Keynes at prisnivået i økonomien forblir uendret.
I den keynesianske teorien som tar for seg på kort sikt vil inntektsnivået i landet derfor endre seg som et resultat av endringer i arbeidssysselsnivået.
I en fri markedsøkonomi på kort sikt, når kapitalbeholdning og teknologi forblir uendret, er inntekt således en funksjon av arbeidssysselsetting. Faktisk går både inntekt og sysselsetting sammen. Jo høyere sysselsettingsnivå, jo høyere inntektsnivå. Ettersom sysselsettingsnivået bestemmes av samlet etterspørsel og samlet tilbud, blir inntektsnivået også bestemt av samlet etterspørsel og samlet tilbud.
Samlede utgifter viser samlet etterspørsel etter varer og tjenester. Keynesiansk teori om inntektsbestemmelse kan forklares ved å anta to sektorer i økonomien, nemlig husholdninger og forretningsfirma Keynes fokuserte på denne ganske enkelt to sektormodellen for bestemmelse av nasjonalinntekt og avledede konklusjoner angående policyformulering fra denne grunnleggende modellen.
Analyse av bestemmelse av nasjonalinntekt kan utvides til å inkludere regjering og utenrikshandel. Vi starter med analysen av bestemmelse av nasjonalinntekt ved å ta en enkel tosektorens økonomi med et fast prisnivå. De to sektorene er forbruksetterspørsel fra husholdninger og investeringsetterspørsel fra gründere.
Samlede utgifter:
Samlede utgifter er de totale utgiftene som til en gitt fast pris alle husholdninger og forretningsfirmaer vil gjøre på varer og tjenester i en periode på forskjellige nivåer av nasjonalinntekt. I Keynes opprinnelige modell er samlede utgifter faktisk samlet etterspørsel til gitte priser.
I en lukket økonomi i to sektorer består samlede utgifter eller samlet etterspørsel av to komponenter:
For det første er det etterspørsel etter forbruk, og for det andre er det etterspørsel etter kapitalvarer, som kalles investeringsetterspørsel. Med samlede utgifter mener vi altså hvor mye utgifter husholdningene og gründerne er villige til å gjøre på forbruk og investering. Derfor,
Samlede utgifter = Forbrukskrav + investeringsetterspørsel
der AE står for samlet etterspørsel, C for forbruksetterspørsel og jeg for investeringsetterspørsel. Legg merke til at samlet etterspørsel innebærer samlede utgifter (AE), etterspørsel etter forbruk (C) innebærer forbruksutgifter og investeringsetterspørsel (I) innebærer investeringsutgifter. Og dermed
Når det gjelder forbruksetterspørsel, avhenger det av tilbøyeligheten til å konsumere samfunnet og nivået på nasjonale inntekter. Gitt tilbøyeligheten til å konsumere, når inntektene øker, vil også forbruksetterspørselen øke. Med andre ord, gitt tilbøyeligheten til å konsumere, er forbruksetterspørsel en funksjon av inntekten. Forbruksfunksjon kan ha flere former. Den vanligste formen for kortvarig forbruksfunksjon er
hvor a er avskjæringsbetegnelsen på funksjonen og representerer autonomt forbruk mens b representerer helningen av forbruksfunksjonen.
Tenk på figur 7.1 der nasjonale inntekter måles langs X-aksen og forbruk etterspørsel (C) er vist på Y-aksen. I denne figuren er det trukket en rett linje OZ som gjør 45 ° vinkel med X-aksen. Denne rette linjen OZ med 45 ° vinkel med X-aksen representerer referanseinntektsgrensen for å måle forskjellen mellom forbruk og inntektsnivå.
Dette kalles også inntektslinje. Denne 45 ° -linjen representerer nasjonalinntekt i penger. Nasjonalt produkt og inntekt er faktisk de samme tingene. I denne figuren er det også tegnet en kurve C som representerer forbruksfunksjon, C = a + av samfunnet.
Denne kurven av forbruksfunksjon skråner oppover fra venstre mot høyre, noe som viser at når inntekten øker, øker også forbruksetterspørselen. Ettersom inntektslinje OZ gjør 45 ° vinkel med X-aksen, representerer gapet mellom forbruksfunksjonskurven C og inntektslinjen OZ samfunnets sparing.
Årsaken til dette er at en del av inntekten forbrukes og en del spares, dvs. Nasjonal inntekt = Forbruk + Sparing. Dette er også skrevet som Y = C + S, der y representerer inntekt, C-forbruk og S-sparing. Det fremgår av figur 7.1 at gapet mellom forbruksfunksjonskurve C og inntektslinjen OZ fortsetter å øke når inntekten øker. Med andre ord øker innsparings- eller sparegapet når inntektene øker.
Det er verdt å nevne at i forbruksfunksjonen på kort sikt ikke endres. Dette er fordi tilbøyeligheten til å konsumere, det vil si hele forbruksfunksjonskurven C, avhenger av smak, preferanser, inntektsfordelingen i samfunnet, befolkningsnivået, menneskets rikdom osv., Som ikke gjennomgår mye endring i kort løp. Betydningen av stabiliteten i forbruksfunksjonen er at forbruksetterspørselen først og fremst bestemmes av nivået på dagens nasjonale inntekter.
Imidlertid kan forbruksfunksjonen forskyves gjennom endringer i pengepolitikken og finanspolitikken fra regjeringen. For eksempel når renten, et instrument for pengepolitikk, reduseres, låner folket mer for varige forbruksvarer som biler, klimaanlegg, hus og med dette på et gitt inntektsnivå øker etterspørselsforbruket, noe som forårsaker oppoverforskyvning i forbruksfunksjonskurve.
Tilsvarende, når inntektsskatten, et instrument for finanspolitikken, reduserer den disponible disponible inntekten til husholdningene, og som et resultat på et gitt nivå av nasjonalinntekt (BNP), øker forbruksetterspørselen som fører til det oppadgående skiftet i forbruksfunksjon.
Den andre komponenten i den samlede etterspørselen er investeringer som er en avgjørende faktor i bestemmelsen av likevekt av nasjonalinntekt.
Investering etterspørsel avhenger av to faktorer:
(1) Marginal effektivitet av kapital og
Av disse to faktorene er renten relativt stabil og endres ikke ofte på kort sikt. Derfor avhenger svingningene i investeringsnivået hovedsakelig av endringene i den marginale effektiviteten til kapital. Den marginale effektiviteten av kapital betyr den forventede fortjenestesatsen som næringslivet håper å få fra investeringen i formue.
Marginal effektivitet av kapital avhenger av utskiftingskostnadene for kapitalvarene på den ene siden og avkastningsforventningene til gründere på den andre. Resultatforventningene er viktigere fordi de ofte endres selv på kort sikt og forårsaker svingninger i investeringene. Hvis nivået på nasjonalinntekt og sysselsetting ønskes hevet i en fri markedskapitalistisk økonomi, bør det iverksettes skritt som vil øke forventningene til gründerne (dvs. forretningsforetak) om fortjenesteinntekter fra investeringer.
I et hvilket som helst bestemt år vil det være et gitt nivå av investeringsetterspørsel som, som sett ovenfor, bestemmes av marginal effektivitet av kapital og en gitt rente. I Keynes teori er investering som blir bestemt av marginal effektivitet av kapital og rente ikke avhengig av inntektsnivået.
I keynesiansk teori om inntektsbestemmelse varierer således ikke investering med endring i inntekt. Med andre ord, i Keynes direkte analyse av inntektsutgifter blir investeringer behandlet som autonome av inntekter som er investering ikke endres med en endring i inntektsnivået.
Denne typen investeringer er vist i figur 7.2. I faktisk praksis når inntektsnivået stiger, vil også etterspørselen etter varer stige, og dette vil påvirke forventningene til gründerne om fortjeneste. Økning i resultatforventningene vil øke den marginale effektiviteten til kapitalen som igjen vil øke investeringsnivået.
Men det er ganske tydelig at etterspørselen etter investeringer ikke direkte avhenger av inntekt; det påvirkes bare indirekte av endringer i inntekter. Derfor har vi i vår figur 7.3 tatt en gitt mengde investeringsetterspørsel uavhengig av inntektsnivået og lagt den til en oppover skrånende forbruksfunksjonskurve for å få samlet utgiftskurve C + I. Avstanden mellom C-kurven og C + I kurven er parallell med C-kurven gjennom hele som indikerer at investeringsnivået er konstant og ikke endres med endringen i inntekten.
Det kan imidlertid bemerkes at med enten en endring i rentesats eller marginal effektivitet av kapitalinvesteringer vil endres. Derfor, i inntektsutgiftsdiagrammet som vist i fig. 7.3, må en annen ny investering investeres.
Samlet utgang:
På kort sikt avhenger nivået av nasjonalinntekt og sysselsetting i en fri markedsøkonomi av likevekten mellom samlede utgifter og samlet produksjon. Vi har også forklart ovenfor de forskjellige komponentene i samlede utgifter til varer og tjenester. Vi kjører nå for å forklare det totale tilbudet og hvilke faktorer det avhenger av. Det er viktig å merke seg igjen at Keynes i sin analyse antok at priser og lønn forblir konstant på kort sikt.
I en økonomi uten regjeringsrolle betyr nasjonale inntekter den totale pengeverdien av sluttvarer og tjenester produsert i en økonomi i løpet av et år.
Det er to viktige bestanddeler av samlet produksjon:
1. Tilførsel eller produksjon av endelige forbruksvarer og tjenester i løpet av et år; og
2. Produksjonen av kapitalvarer i et år som også kalles produsentvarer fordi de hjelper til med å produsere ytterligere varer. Netto tillegg til lager av kapitalvarer i løpet av et år kalles investering.
Nasjonalinntekt er det samme som nasjonalt produkt, fordi begge representerer verdien av produksjonen av endelige varer og tjenester produsert. Samlet forsyning eller pengeverdi av nasjonalt produkt av varer og tjenester fordeles faktisk mellom de forskjellige produksjonsfaktorene som lønn, husleie, renter og fortjeneste som belønner dem for deres bidrag til det nasjonale produktet.
Den samlede produksjonen som også noen ganger blir referert til som samlet tilførsel av varer i en økonomi avhenger av kapitalbeholdningen, mengden arbeidskraft som brukes og teknologitilstanden. På kort sikt forblir kapitalbeholdningen konstant, og derfor kan produksjonen økes ved å øke mengden sysselsatt arbeidskraft.
I likhet med de klassiske økonomene mente Keynes også at samlet produksjon eller nasjonalinntekt er avhengig av produksjonsfunksjonen på kort sikt med en gitt kapitalbeholdning og konstant teknologi.
Dermed har vi følgende produksjonsfunksjon på kort sikt:
der Y er nasjonal produksjon, er k den konstante mengden av kapitalbeholdning, T er den konstante tilstanden til teknologi og N er den arbeidskraft som er ansatt som er en variabel faktor. Det kan bemerkes at mengden produksjon som en gitt mengde arbeidskraft kan produsere avhenger av det gitte lager av kapital og teknologitilstand.
Jo høyere teknologinivå, mer kan produseres ved hjelp av gitte ressurser. Siden JM Keynes på nittitallet og vi for tiden er opptatt av å bestemme inntekt og sysselsetting på kort sikt, antas kapitalbeholdningen og teknologitilstanden å være konstant. Av lignende grunner antas også befolkningsstørrelsen å være konstant. Imidlertid kan mengden arbeidskraft ansatt ut av denne gitte befolkningsstørrelse variere avhengig av etterspørselen etter arbeidskraft.
45 ° linje som samlet forsyningskurve for produksjon (med fast prisnivå):
I Keynes analyse av inntekter og utgifter som vi for tiden er opptatt av, må vi sammenligne bruttonasjonalprodukt (eller nasjonalinntekt) med samlede utgifter (AE), også kalt aggregate demand (AD), som er representert på den vertikale aksen. For dette formålet trekker vi en 45 ° linje fra opprinnelsen som hjelper oss med å overføre bruttonasjonalprodukt eller reell nasjonalinntekt (dvs. bruttotilførsel til produksjon til faste priser) fra den horisontale aksen til den vertikale aksen for å sammenligne det med totale utgifter til varer og tjenester.
På hvert punkt av denne 45 ° -linjen fra opprinnelsen tilsvarer den vertikale avstanden horisontal avstand som måler reell nasjonalinntekt eller BNP som generelt er betegnet med Y. Denne 45 ° -linjen kalles også inntektslinje langs hvilken Y = C + S fordi inntekt kan enten konsumeres eller lagres.
Det viktigste som kommer frem av alt dette er at mer produksjon vil bli produsert og levert til det gitte prisnivået som svar på økning i samlet etterspørsel eller utgifter. Med andre ord, uansett den samlede etterspørselen, vil mer produksjon av varer bli produsert og levert til samme pris før full sysselsetting av ressurser er nådd.
Denne typen aggregerte forsyningskurve er vist med en 45 ° OZ-linje trukket mot X- og Y-aksene i fig. 7.4, der langs X-aksens reelle nasjonale inntekter (BNP) og langs K-aksens samlede tilførsel av ytelse måles. Som nevnt ovenfor, er imidlertid samlet produksjon og real nasjonalinntekt (BNP) identiske.
Det følger ovenfra at 45 ° linjen viser to ting. For det første viser det varierende nivåer av samlet produksjon eller levering av varer (både forbruker- og kapitalvarer) som vil bli tilbudt for salg til det gitte prisnivået på forskjellige nivåer av samlede utgifter.
Dette viser at inntil nivået på full sysselsetting av ressurser vil en hvilken som helst mengde samlet tilførsel av produksjon komme frem til det gitte prisnivået avhengig av samlet etterspørsel eller utgifter. Jo større samlet etterspørsel eller utgifter er, jo større blir tilførsel av produksjon til det gitte prisnivået. For det andre representerer det nasjonale inntekter. Som du ville lest i nasjonalinntektsføring, er nasjonalprodukt og nasjonalinntekt de samme tingene.
Likevektsnivå av nasjonalinntekt :
Nå skal vi forklare hvordan gjennom skjæringspunktet mellom samlet etterspørsel og samlede tilbudskurver blir likevektsnivået for nasjonalinntekt bestemt i Keynes to sektormodell. C + I-kurven representerer de samlede utgiftene og 45 ° OZ-linjen representerer den totale tilførselen av produksjonen.
Normalt produseres varene og tjenestene av firmaer når de tror de kan selge dem i markedet. Det vil være likevekt i varemarkedet når den totale produksjonen av varer og tjenester produsert vil være lik den totale etterspørselen etter produksjon. Samlet etterspørsel etter dem er representert av samlede utgifter. I likevekt må samlede utgifter (som er betegnet med AE) være lik samlet produksjon (BNP).
Siden samlet produksjon eller BNP er lik nasjonalinntekt (K), har vi følgende betingelse for likevekt:
AE = BNP = Y
Det vil sees i fig. 7.5 at samlet utgiftskurve (AE) eller C + I-kurve skjærer 45 ° linjen ved punkt E som tilfredsstiller likevektsbetingelsen. Det vil si at et punkt E som tilsvarer inntektsnivået OY 1 samlede utgifter er lik samlet produksjon. Derfor er E likevektspunktet og OY 1 representerer likevektsnivået for nasjonalinntekt. Nå kan inntektene ikke være i likevekt på nivåer som er mindre enn OY 1 siden samlede utgifter overstiger samlet tilførsel av produksjon som C + I-kurve, som skildrer samlede utgifter til produksjon ligger over 45 ° linje.
Denne overflødige etterspørselen vil bli dekket av firmaene som selger varer fra deres lagre eller varebeholdninger av dem. Dette fører til nedgang i varelager under ønsket nivå. Dette utilsiktede fallet i varelager vil få bedriftene til å utvide sin produksjon av varer og tjenester for å dekke den ekstra etterspørselen etter dem og holde varebeholdningene på ønsket nivå.
Når samlede utgifter (dvs. samlet etterspørsel) overstiger samlet produksjon på et gitt nivå av nasjonalinntekt, vil nasjonalinntekten øke. Med denne økningen i nasjonalinntekt eller produksjon vil sysselsetting av arbeidskraft også øke for å gi økningen i produksjonen. Denne prosessen med utvidelse av produksjonen under press av overflødig etterspørsel vil fortsette til nasjonalinntekten OY 1 er nådd.
Tvert imot, likevektsnivået på nasjonalinntekt kan ikke være større enn OK, fordi på noe nivå som er større enn OY 1 samlede utgifter eller etterspørsel (C + I), mangler samlet produksjon. Dette vil føre til økning i varebeholdninger hos firmaene utover de ønskede nivåene. I denne situasjonen med den utilsiktede økningen i varelager, vil firmaene svare ved å redusere produksjonen for å holde varelageret på ønsket nivå.
Dermed vil mangel i samlet etterspørsel i forhold til den totale tilførselen av produksjon føre til fall i nasjonalinntekt og produksjon til nivået OY 1 er nådd der samlede utgifter (C + I) er lik verdien av samlet produksjon. Dermed er OY 1 likevektsnivået på nasjonalinntekten.
Prinsipp for effektiv etterspørsel:
Vi har sett over at likevektsnivået for nasjonalinntekt bestemmes av samlet etterspørsel og samlet tilbudsproduksjon. Tenk på figur 7.5 hvor det vil sees at prisene som forblir konstante, samlede utgifter (AE) kurve C + I viser varierende nivåer av samlede utgifter på forskjellige nivåer av ikke er lik samlet produksjon og bestemmer derfor likevekten nasjonale inntekter kalles effektiv etterspørsel.
Med andre ord, effektiv etterspørsel er det nivået av samlet etterspørsel (samlede utgifter) som blir effektiv i å bestemme likevektsnivået på inntekt fordi det er lik det totale tilbudet av produksjon. Dette kalles keynesiansk prinsipp om effektiv etterspørsel. I fig. 7.5 er den effektive etterspørselen lik Y 1 E. Merk at nivået av nasjonalinntekt OY 1 som er bestemt, tilsvarer det effektive etterspørselen Y 1 E (OY 1 = Y 1 E).
Det er flere andre punkter på den samlede utgiftskurven, men det som skiller effektiv etterspørsel fra alle disse punktene, er at de samlede utgiftene på dette tidspunktet er lik den samlede produksjonen. På alle andre punkter er samlet etterspørsel enten mer eller mindre enn samlet produksjon. Dermed bestemmes nivået på nasjonalinntekt av og lik effektiv etterspørsel.
I en keynesiansk modell med to sektorer kan vi uttrykke prinsippet om effektiv etterspørsel i symboliske termer som under:
Y = AE * = AD *
AE * = AD * = C + I
hvor Y = Nasjonalinntekt
AD * = Effektiv etterspørsel
Legg merke til at stjernemerket på AE eller AD viser den samlede etterspørselen som blir effektiv.
Det er således klart at nasjonalinntekt og sysselsetting på kort sikt bestemmes av effektiv etterspørsel eller med andre ord effektive utgifter. Jo høyere nivået av effektiv etterspørsel er, jo større er nivået på nasjonalinntekt og sysselsetting og omvendt. Arbeidsledighet skyldes mangel på effektiv etterspørsel, og det grunnleggende middelet for å fjerne denne arbeidsledigheten er å heve nivået på effektiv etterspørsel.
På grunn av sin tro på Si lov og i rask justering av lønn og priser for å balansere mellom etterspørsel og tilbud, mente de klassiske økonomene at effektiv etterspørsel alltid var stor nok til å sikre full sysselsetting. Men Keynes beviste at det ikke var slik, og det var derfor problemet med ufrivillig arbeidsledighet var vanlig i de frie markedskapitalistiske økonomiene.
Likevekt er ikke nødvendig Etablert på fullt ansettelsesnivå:
Den viktigste påstanden til JM Keynes i hans nå berømte verk "General Theory of Employment, Interest and Money" var at det i en kapitalistisk økonomi ikke er nødvendig at likevektsinntekten blir etablert på nivå med full sysselsetting. Dette synet på Keynes var ganske i strid med synspunktene fra de klassiske økonomene som mente at økonomien alltid hadde en tendens til full sysselsetting. Keynes tilbakeviste denne viktige ideen om klassisk økonomi.
For å forstå det keynesianske synspunktet, kan du vurdere fig. 7.6. Anta at full sysselsettingsnivå på arbeidskraft tilsvarer nivået av nasjonalinntekt lik OY F. Dermed representerer inntektsnivået som det er full sysselsetting i økonomien. Men som vist ovenfor, er ikke likevektsnivået på inntektene etablert ved OY F men ved OY, hvor et visst antall arbeidstakere vil være arbeidsledige.
Dermed er likevekt ved OY F kjent som underjobb-likevekt. Det er verdt å merke seg at i situasjonen som er avbildet i fig. 7.6, vil likevektsnivået for nasjonalinntekt bli etablert på fullt ansettelsesnivå bare når investeringsetterspørselen er tilstrekkelig stor til å fylle sparingskløften mellom inntekt og forbruk på full sysselsettingsnivå på inntekt OY F.
Det fremgår av fig. 7.6 at RH er samsvaret med inntektsnivået til inntekt OY F, og er samfunnets sparing. Derfor, hvis likevekten skal etableres på OK-nivå, må investeringsetterspørselen være lik nivået med å spare RH ved fullt sysselsettingsnivå på inntekt YF.
Men den rådende investeringsetterspørselen er bare lik EG som er mindre enn RH. Med RH som investeringsnivå og C-kurven som nivået på tilbøyeligheten til å forbruke, krysser C + I-kurven 45 ° aggregatutgangskurven OZ ved punkt R og bestemmer derfor likevektsinntekten som tilsvarer OY F hvor arbeidskraften vil være fullt ansatt.
Men det er ingen garanti for at investeringsetterspørselen vil være lik sparingskløften som tilsvarer full inntektsnivå. Det er forskjellige årsaker til dette. For det første er ikke folk som sparer nødvendige de som investerer; mens det er allmennheten som sparer, men bare få mennesker som utgjør gründerklassen, foretar investeringer. For det andre er faktorene som bestemmer sparing ganske forskjellige fra de som bestemmer investering.
Mens folket sparer for å sørge for utdanning, ekteskap med sine barn og også i beredskapsformål som sykdommer og arbeidsledighetsperioder. De sparer også for å skaffe varige varer som hus, gull og smykker. De sparer også for å samle tilstrekkelige midler til sin alderdom.
Men investeringsnivået avhenger av marginal effektivitet av kapital og rentesats på kort sikt og av befolkningsnivå, teknologisk fremgang i det lange løp. Derfor er det ikke avgjørende at investeringene skal være like store som besparelsen fra folket på fullt ansettelsesnivå. Hvis nivået på investeringer faller på grunn av de ugunstige endringene i forventningene til gründerne, faller også likevektsnivået på nasjonalinntekten.
Det er også verdt å merke seg at hvis samlede utgifter øker utover C + I i fig. 7.6, vil det bety at økonomien bruker og krever mer enn den kan produsere. Resultatet av dette vil være prisveksten på varene. Med andre ord, hvis etterspørselen etter investeringer i et år er høyere enn HR, vil inflasjonsprosessen starte. I denne situasjonen vil nasjonale inntekter stige utover OY F bare i pengemessige vilkår, men ikke i reelle termer.
Bestemmelse av likevektsnivå for nasjonalinntekt: Algebraisk analyse :
En studie av hvordan nivået på nasjonalinntekt bestemmes vil bli tydeligere ved å bruke enkel matematikk. Som forklart ovenfor, er nivået på nasjonalinntekt i likevekt der samlet etterspørsel tilsvarer samlet tilbudsproduksjon. I en enkel modell for inntektsbestemmelse der vi ikke vurderer virkningen av statlige utgifter og skattlegging og også eksport og import, er den nasjonale inntekten summen av forbruksetterspørsel (C) og investeringsetterspørsel (I), det vil si
hvor Y står for nasjonalinntekten.
Anta at forbruksfunksjonen er av følgende form:
α er avskjæringsbegrep i forbruksfunksjonen og representerer derfor de autonome forbruksutgiftene som ikke har veldig med inntekten, b er en konstant som representerer den marginale tilbøyeligheten til å konsumere (mpc ∆C / ∆Y). Dermed er det totale forbruk etterspørsel lik summen av autonome forbruksutgifter (α) og induserte forbruksutgifter (bY).
Anta nå at etterspørselen etter investering er lik l a . Denne investeringen jeg er autonom fordi denne ikke er avhengig av inntekt. Dermed får vi følgende tre ligninger for bestemmelse av likevektsnivået for nasjonalinntekt.
Ligningen (v) viser likevektsnivået på nasjonalinntekt når aggregerte utgifter tilsvarer samlet tilførsel av produksjon. Ligningen (v) avslører at autonomt forbruk og autonome investeringer (a + I a ) genererer så mye utgifter eller samlet etterspørsel som er lik inntektene som genereres av produksjonen av varer og tjenester.
Fra ligningen (v) følger det også at likevektsnivået for nasjonalinntekt kan være kjent ved å multiplisere elementene i autonome utgifter (det vil si a + I a ) med uttrykket 1/1-b som er lik verdien av multiplikator. Videre følger det også at likevektsinntekten er høyere, jo større er den marginale tilbøyeligheten til å konsumere (dvs. b) og autonomt forbruk (α) og autonome investeringer (Iα).
Illustrasjoner av likevektsinntekt med numeriske eksempler:
Noen få numeriske eksempler vil gjøre det klart hvordan likevektsnivået for nasjonalinntekt bestemmes.
Anta at i en økonomi er autonome investeringer (I) Rs. 600 crores og følgende forbruksfunksjon er gitt:
Gitt ovenstående, finn ut likevektsinntekten.
I vår algebraiske analyse av likevektsnivået på nasjonalinntekt har vi avledet følgende betingelse for likevektsnivå for nasjonalinntekt.
der 1/1-b er investeringsmultiplikator og b er marginell tilbøyelighet til å konsumere a er avskjæringsbetegnelsen i forbruksfunksjonen. Ovennevnte tilstand kan også brukes til å bestemme likevektsnivået til nasjonalinntekt. Marginal tendens til å konsumere (b) i det gitte problemet er 0, 8 og avskjæringsbetegnelsen a tilsvarer 200. Ved å bruke denne alternative metoden har vi
Anta at forbruksfunksjonen til en økonomi er C = 0, 8 Y. Planlagte investeringer fra gründere i et år er Rs. 500 crores. Finn ut hva som vil være likevektsinntekten.
For en økonomi er følgende forbruksfunksjon gitt:
(a) Hvis investering i et år er Rs. 35 crores hva vil være likevektsnivået på inntekt eller produksjon?
(b) Hvis inntektsnivået for full sysselsetting (dvs. nivået på potensiell produksjon) er Rs. 460 scorer hvilke investeringer som må gjøres for å sikre likevekt ved full ansettelse.
Anta at forbruket av en økonomi er gitt av C = 20 + 0, 6Y
Følgende investeringsfunksjon er gitt: 1 = 10 + 02 Y
Hva vil være likevektsnivået på nasjonalinntekten?
Merk at i dette problemet varierer investering med inntekt. Dette vil imidlertid ikke endre vår metode for å bestemme likevektsinntekten.
Nasjonal inntekt og sysselsetting :
I analysen ovenfor har vi forklart bestemmelsen av nivået på nasjonalinntekten. Hvordan i Keynes modell for bestemmelse av sysselsettingsnivå i økonomien er relatert til bestemmelsen av nasjonalinntekt. Faktisk bestemmes nivåene på nasjonalinntekt og sysselsetting i fellesskap.
Det vil være hensiktsmessig hvis vi nå forklarer bestemmelsen deres samlet ved samlet etterspørsel og tilbud. Det er ingenting verdt at sysselsetting i Keynesian-teorien er en funksjon av inntekten. Forholdet mellom inntekt og arbeidssysselsetting gis ved kortsiktig produksjonsfunksjon som viser redusert avkastning til arbeidskraften.
Denne produksjonsfunksjonen på kort sikt kan angis som under:
I henhold til funksjonen ovenfor, gitt kapitalbeholdningen og teknologien, jo større nivået på nasjonal produksjon (dvs. inntekt eller Y), desto større blir antall sysselsatte (N). I følge keynesiansk teori bestemmes nivået på nasjonalinntekt og sysselsetting av samlet effektiv etterspørsel. I en lukket økonomi uten regjeringsinngrep, består samlet etterspørsel av forbruksetterspørsel og investeringsetterspørsel.
I følge Keynes er forbruksfunksjonen stabil på kort sikt, og det er etterspørselen etter investeringer som er svært ustabil på kort sikt, ettersom den avhenger av forventede forventninger til forretningsfolk. Likevekt ved fullt sysselsettingsnivå av inntekt bestemmes når investeringsutgiftene fyller sparingskløften ved full sysselsettingsnivå for nasjonalinntekten. Vurder fig. 7.7 der i panel (b) er bestemmelse av nasjonalinntekt vist gjennom skjæringspunktet mellom samlet etterspørsel og samlet forsyningskurver.
I følge Keynes vil likevekt på inntektsnivå for full sysselsetting OY F bestemmes dersom planlagte investeringsutgifter fra gründere er lik sparingskløften på full sysselsetting av nasjonalinntekt OY F Samlede utgifter (dvs. samlet etterspørsel) og produsert produksjon er begge er lik OQ tilsvarer likevektspunkt H, (OQ = OY F ).
I venstresiden (a) der produksjonsfunksjonskurven TP er trukket, har vi målt sysselsetting av arbeidskraft på X-aksen og samlet produksjon (dvs. nasjonalinntekt) på K-aksen. Det vil sees fra dette venstrepanelet (a) at samlet produksjon OQ produseres ved å bruke ON F mengde arbeidskraft. Vi antar at ON F representerer full sysselsetting av arbeidskraft, det vil si at alle arbeidstakere som ønsker å jobbe med den rådende lønnsgraden, får arbeid. Med denne fulle ansettelsen av arbeidskraft genereres nasjonale inntekter lik OY F (OY F = OQ).
Nå hevdet Keynes at hvis en eller annen måte de andre fortjenesteforventningene til gründere blir svake, vil dette føre til et fall i den forventede avkastningsraten som vil føre til reduksjon i investeringsutgifter. Med fallet i investeringsutgifter forskyves den samlede etterspørselskurven ned til den stiplede posisjonen C + I som krysser 45 ° linje OZ ved punkt R. Som et resultat blir nytt likevektsnivå for nasjonalinntekten OY 1 bestemt (OY 1 = OQ 1 ) .
Fra venstre sidepanel (a) vil det sees at samlet produksjon (dvs. nasjonalinntekt) OQ 1 produseres ved å ansette ON 1 mengde arbeidskraft. Dermed, som et resultat av fall i samlet etterspørsel, N 1 N F. antall arbeidere blir gjort arbeidsledige. N 1 N F- arbeidere vil være ufrivillig arbeidsledige.
Ifølge Keynes er det ingen mekanismer som skal sikre at denne ufrivillige arbeidsledigheten automatisk blir eliminert. Det er derfor behov for inngripen fra regjeringen.
Anti-resesjonær politikk: Å skifte samlet utgiftskurve oppover
Nå er et viktig spørsmål hvilke tiltak som kan iverksettes for å overvinne lavkonjunktur eller ufrivillig arbeidsledighet som oppstår som et resultat av mangel på samlet etterspørsel som følge av et fall i investeringene.
Fra analysen ovenfor er det tydelig at økning i likevektsnivået på nasjonalinntekten kan skje ved økning i alle komponenter av samlet etterspørsel, nemlig forbruksetterspørsel (C), privat investeringsetterspørsel (I), offentlige utgifter (G) og netto eksport (NX).
Thirdly, the recession can be overcome and national income (GNP) and employment can more efficiently be increased by increasing Government expenditure (G). It was the increase in Government expenditure on Public Works Programme which was the main recommendation of Keynes to raise the level of national output and income to restore equilibrium at full-employment level. Recently in 1993-94, President Clinton stepped up public expenditure on public works in the USA to overcome recession in the American economy and reduce unemployment.
We have seen how equilibrium level of national income is determined by the interaction of aggregate demand and aggregate supply. The equilibrium level of national income is established at the point where aggregate demand equals aggregate supply. But there is an alternative method for the explanation of the determination of national income. This alternative method explains the determination of national income directly by intended saving and investment.
Look at the Fig. 7.5 again. In this figure, at the equilibrium level of national income OY 1, saving and investment are equal to GE. Given the aggregate demand curve C + I, the amount of saving at income greater than OY 1 exceeds investment and for income less than OY 1 investment exceeds saving.
Thus, when, at any level of national income, investment demand of the entrepreneurs is less than the intended savings of the people, the national income will decrease. It will come down to the level at which investment spending is just equal to the planned savings by the community.
We can explain the determination of national income through saving and investment in another way. Saving represents withdrawal of some money from the income stream. On the other hand, investment represents injection of money into the income stream. Now, if intended investment is greater than intended saving, it means that more money has been put into the income stream than has been taken out of it. As a result, income stream, ie, flow of national income would expand.
The result will be that the national income will neither increase nor decrease, ie, it will be in equilibrium. It is thus clear that the equilibrium level of national income will be determined at the level at which the intended investment is equal to intended saving.
The determination of national income by investment and saving is illustrated in Fig. 7.8. In this figure, national income is shown along the X-axis. SS is the saving curve which shows intended saving at different levels of income, II curve shows investment demand ie, intended investment. The II investment curve has been drawn parallel to the X-axis. This is done on the assumption that in any year the entrepreneurs intend to invest a certain amount of money. This implies that we assume that investment is independent of change in income, that is, investment does not change with income.
The equilibrium level of national income is determined where two conditions are fulfilled:
This difference is the amount of intended investment assumed in this figure. We thus see that both saving and investment curves drawn in the lower part are embedded in the upper part showing aggregate demand and aggregate supply. It is because of this that intended saving and intended investment curves also determine the same level of national income OY which is determined through the equality of aggregate demand (C + I) and aggregate supply.
Now in our simple economy, effective aggregate demand (AD*) is equal to the sum of consumption expenditure and investment expenditure. Og dermed