Olas tankar: Släpp bromsklossarna i politiken
Alliansen har problem. KD ligger mer eller mindre permanent under fyraprocentsspärren, C har kronsika problem att hålla sig över fyraprocentsytan och FP är idag ett lilleputtparti som slåss med V om att vara nummer fem eller sex i den politiska storleksrankingen. Detta samtidigt som Moderaterna dominerar högerblocket fullständigt men utan att växa ytterligare. Endast i ett fåtal mätningar på senare tid kan Moderaterna stoltsera med siffror över 30 procent. Detta räcker inte till att bilda regering om siffrorna står sig efter valet 2014. Nu tror ju inte jag att varken KD eller C åker ut. Jag har redovisat varför tidigare och ska inte upprepa dom argumenten igen. Men med tanke på den senaste tidens totala kaos inom C så börjar jag undra om inte Centerpartiets folkrörelseflygel har fått nog. Frågan är bara vem som kliver fram och fångar upp dessa väljare. Det känns lite som först till kvarn för övriga partier om jag ska vara ärlig.
Samtidigt är det uppfriskande med ett tydligt ideologiskt ställningstagande på den högra sidan av spelplanen. Centerpartiets förslag till partiprogram visar vad högern "is all about" när det gäller ekonomin. Det är platt skatt, det är "laissez faire" och det är "var-och-en-för-sig-själv"-retorik. I denna idétradition har Centern starkt stöd av bland annat MUF. Det enda som håller tillbaka dessa idéer är den moderata partiledningen som i grund och botten håller med men som inser att svenska folket inte vill ha ett nyliberalt mecka. Och problemet för högern idag är att har Reinfeldt och Borg sagt nej så är det nej.
Dessutom vill M-ledningen skynda långsamt. Där Carl Bildt och Bo Lundgren gjorde systemskiftet till den stora frågan har Reinfeldt och Borg sett att man inte vinner val i Sverige på systemomvälvning. Bättre då att skynda långsamt. Problemet för firma Reinfeldt & Borg är att mittenreformerna börjar ta slut. Det fanns problem i 2006 års socialdemokratiska Sverige med bland annat rehabkedjan och med ungdomsarbetslöshet. Dessa problem kunde man angripa och utan att angripa stora löntagargrupper kunde man reformera landet i en kallare riktning där sjuka och arbetslösa fick stå med skulden för samhällsproblemen. Idag har man nått fram till en punkt där stora reformer riskerar att försämra avsevärt för stora löntagargrupper och i det läget blir M:s galleonsfigurer villrådiga.
Detta är särskilt tydligt när man ser till t ex banksektorn och hur finansministern har agerat där. Upprepade hot, ständiga beskyllningar men ytterst lite som görs. Charaden har till och med gått så långt så att när Borg gör saker som är bra för bankerna, som direkt gynnar deras intressen, så gör han det i termer av att skälla på dom. För intresset ljuger aldrig och Borg är en knähund åt kapitalet. Ingen finansminister i modern tid har gjort så stora eftergifter och omfördelat så mycket pengar från gemensamt ägande till enskildas fickor som Anders Borg. Att han sen har sänkt inkomstskatten för låg- och medelinkomsttagare spelar ingen roll. Stora delar av detta förlovade jobbskatteavdrag har gått till att betala ökade bolåneräntor där storbankernas marginaler i ett svep har kunnat ökas. Tack för det avdragskaffet.
Problemet som har uppstått i Sverige är att borgerlighetens valsegrar har försämrat socialdemokratins självförtroende till den milda grad att S inte vågar sticka ut hakan och kräva förändringar som stör det rådande status qou allt för mycket. När borgerligheten samtidigt är förlamade av rädsla för att ta allt för många steg åt höger eftersom det direkt skulle straffa sig i nästa val så läggs en våt filt över hela den politiska idédebatten. Detta är samtidigt paradoxalt i sig för den internationella debatten kring ekonomi har svängt till fördel för en mer progressiv politik där fördelningspolitik och keynesianism i nya former är högsta mode. Att inte svensk socialdemokrati är tuffare i sina krav på omfördelning när OECD hävdar att progressiv beskattning är melodin för att komma ur vår tids depression är mycket märkligt och faktiskt rent ut sagt beklämmande. Extra salt i såren blir det eftersom borgarna helt uppenbart har kört fast med sina reformanspråk. Och som Heidi Avellan säger i Sydsvenskan: Sverige är inte färdigbyggt.
Bloggat: Roger, Martin och Peter J om C, Stig-Björn skriver klockrent om den politiska mittfåran
Etiketter: centerpartiet, folkpartiet, idédebatt, kristdemokraterna, moderaterna, politik, socialdemokraterna