Borregaard er et norsk industriselskap. Det ble grunnlagt i 1918, og sammensluttet med Orkla Industrier i 1986 til Orkla Borregaard, som i 1991 igjen fusjonerte med Nora Industrier til Orkla ASA, hvor Borregaard er kjemidelen. Borregaards produksjon er delt i hovedområdene spesialkjemi (Borregaard ChemCell og Borregaard LignoTech) og finkjemi (Borregaard Synthesis). Hovedkontoret ligger i Sarpsborg.
I 2017 hadde selskapet en omsetning på ca. 4,6 milliarder kroner med rundt 1000 ansatte. Administrerende direktør er Per A. Sørlie.
ChemCell er europaledende innen produksjon av spesialcellulose til kjemiske formål, blant annet fortykningsmidler i næringsmidler, lim og maling, legemidler, tekstiler som kunstsilke. De produserer også etanol og gjær fra tømmer. Produksjonen holder til i Sarpsborg og Solothurn i Sveits.
LignoTech er verdensledende innen produksjon av binde- og dispergeringsmidler basert på lignin i treet, blant annet til betong, tekstilfargestoff, keramikk, plantevernmidler, oljeboreslam og kraftfôr. Produksjonen holder til i Sarpsborg og ytterligere ti land.
Synthesis produserer finkjemikalier til blant annet farmasøytisk industri, næringsmidler og agrokjemi som vanillin og difenoler. Produksjonen holder til i Norge, Italia, Kina og USA. Borregaard produserer også olje, fett og proteiner til næringsmiddel- og fõrindustrien gjennom Denofa i Fredrikstad.
Borregaard Vafos i Kragerø , grunnlagt i 1890 som Vafos Bruk, og Borregaard Hellefoss i Hokksund, grunnlagt i 1895, ble overtatt av Borregaard i 1983 og produserer henholdsvis tremasse til emballasjeindustri og bokpapir.
I 1889 kjøpte det britiske selskapet The Kellner-Partington Paper Pulp Co. Borregaard gods med rett til halvparten av vannkraften i Norges vannrikeste foss, Sarpsfossen. Under ledelse av ingeniør Oscar Pedersen ble det oppført en sulfittcellulosefabrikk, en sulfittpapirfabrikk og en kraftstasjon, og det ble innkjøpt skog for å sikre tilgangen på tømmer.
I Norge vokste det frem et ønske om å kjøpe hjem Borregaard, noe som lot seg realisere med pengerikeligheten under første verdenskrig. Advokat Hjalmar Wessel ledet transaksjonen, og Aktieselskapet Borregaard ble stiftet i 1918. Det nye selskapet overtok 90 prosent av aksjene i det britiske, deriblant dets virksomhet og eiendeler i Østerrike og Sverige, som senere ble solgt. Wessel ledet Borregaard til sin død i 1933, og etterfølgeren Arne Meidell var generaldirektør til 1960. I hans tid ble virksomheten utvidet til også å omfatte tekstilindustri med basis i rayon, samt en betydelig kjemisk industri, til dels med basis i sulfittsprit. I 1959 overtok Borregaard De-No-Fa og Lilleborg fra Unilever, og samme år også gruveselskapet Folldal Verk.
Rein Henriksen var generaldirektør i perioden 1960–1978. I 1975 ble næringsmiddelselskapet Stabburet overtatt, i 1977 Emil Moestue AS (med datterselskapet Buskerud Papirfabrikk), og i 1984 Sætre Kjeksfabrik. I 1986 gikk Borregaard sammen med Orkla Industrier til det senere Orkla. De ble sammen med flere kjente, norske merkevarer, som Stabburet, Sætre og Lilleborg, underlagt morselskapet Orkla, og Emil Moestue ble solgt i 1990. I 1996 ble De-No-Fa utskilt fra Lilleborg og underlagt Borregaard som et eget forretningsområde for tilsetningsstoffer. I 2002 overtok Borregaard det sveitsiske treforedlingsselskapet Atizholz.
Valg av modulasjonsmetode eller bølgeform er bestemt av egenskapene for kanalen (tilgjengelig båndbredde, refleksjoner og flerveistransmisjon, støy og interferens). Viktige parametre for å karakterisere ytelsen eller kvaliteten for digital transmisjon er nødvendig effekt og båndbredde for en viss overføringshastighet og bitfeilsannsynlighet. I slike transmisjonssystemer benytter man også feilkorrigerende koding, og det er ytelsen for kombinasjonen av modulasjon og koding som har betydning.
Man kan også bruke høyere ordens bølgeformer for å overføre bitkombinasjoner med flere binære siffer. To bit krever fire tilstander for bølgeformen, for eksempel fire faseverdier, QPSK (Quarternary Phase Shift Keying). Med 8 faseverdier, 8PSK, kan hvert symbol overføre tre bit. Man kan også benytte både amplitude og fase.
Kravet til båndbredde er hovedsakelig bestemt av overføringshastigheten i symboler per sekund, som angis i baud. Stadig økende krav til utnyttelse av frekvensbåndene tilsier at man benytter bølgeformer med flere tilstander, som dermed kan overføre flere bit per symbol. Ulempen er at høyere ordens signalformer, og som øker utnyttelsen av frekvensbåndet, krever høyere energi for hver overført bit.
En mye brukt metode, blant annet i digital radio, er å fordele datastrømmen på et stort antall bærebølger som pakkes tett sammen ved at frekvensavstandene tilpasses symbolratene. Denne betegnes OFDM (Orthogonal Frequency Division Multiplex). Hver bærebølge kan ha mange bit per symbol. Dermed kan symbollengden bli så lang at signaler reflektert fra omliggende landskap «tilhører» samme symbol. Det gir bidrag til nyttesignalet i stedet for en forstyrrelse. I praksis bruker man en kombinasjon av kanalkoding og modulasjon, såkalt COFDM (Coded OFDM).