Følg Byas på Facebook!
Det som gjerne er mest provoserende når det kommer til Hagens holdninger til klimapolitikken, er retorikken han velger å bruke. For når han går i protest mot vitenskapelig fakta, og bruker begreper som «klimahysterikere» til å beskrive menneskene som engasjerer seg i saken, så bidrar dette til økt polarisering. Av samme grunn er det et problem at Hagen forsøker å vekke mistillit ved å beskylde Norges fremste forskningsmiljø på klima for å være korrupte.
Det er direkte skuffende å se norske politikere bruke slike taktikker inspirert av Trump. Større deler av landets befolkning vil nok si seg enig i at det løsningsorienterte og kompromissvillige politiske klimaet som Norge er kjent for, er noe å være stolt av. Men retorikken Hagen tar i bruk gjør ikke annet enn å bygge opp en «oss» og «dem» mentalitet. Da handler det ikke lenger om å finne frem til felles løsninger som flest mulig kan være fornøyde med, da handler det plutselig om at man enten er «med oss eller mot oss».
Hagen har tidligere uttrykt bekymring for at innvandrerne utgjør en trussel for de norske verdiene, men det virker som han gjør en strålende jobb med dette selv. Hva de norske verdiene innebærer kan diskuteres, men de fleste vil nok si seg enig i at demokratiet vårt, samt viktigheten av nestekjærlighet er sentrale deler av kulturarven vår. Når Hagen velger å fremme feilaktig informasjon, er han med på å undergrave demokratiet. Det er lett å glemme at en viktig del av demokratiet nemlig er at velgerne har forståelse for hva de stemmer på, slik at deres meninger og interesser kan bli ivaretatt. Men dette er umulig dersom politikerne fører velgerne bak lyset. Som politiker er ens fremste jobb å representere folket, og man har derfor et ansvar om å opplyse. Man kan også si at Hagens retorikk setter nestekjærligheten på prøve.
Når han velger å formulere seg på måter som bidrar til et mer delt samfunn, hvor du har en side med «korrupte klimahysterikere» og en side med «dem som har fornuft», er det ikke akkurat en seier for nestekjærligheten. Dessuten virker det ikke som denne verdien er en prioritet for Hagen når han velger å gi blaffen i advarslene om en fremtid hvor ekstremvær ødelegger liv og livsgrunnlag. Det bør også nevnes at Hagens holdning til saken avslører hvor privilegert han er, som en eldre, hvit mann i et av verdens rikeste land. Vi har ressursene til å utrette så mye og det er skuffende å oppleve slike holdninger som ikke bare er likegyldige, men som faktisk motarbeider utviklingen som trengs. Det er enkelt for Hagen å late som han er uvitende, fordi konsekvensene av klimakrisen ikke er like tydelige i Norge ennå, og siden han dessuten har pengene og makten til å være best mulig rustet når klimaendringene skulle utgjøre en personlig trussel.