Når Danmark i det almindelige omdømme står i forreste række på dette område ved århundredets slutning, har den danske folkehøjskole en væsentlig fortjeneste heraf og er uimodsigelig selv vort folks originaleste bidrag til det universelle spørgsmåls løsning.
Folkehøjskolen i sin nuværende mest fremtrædende og udprægede skikkelse skyldes væsentlig to mænd, nemlig N.F.S. Grundtvig og Kr.Kold.
Denne nye og dristige skoletanke, der navnlig i videnskabens verden mødte bitter modstand, vandt straks to hjerter, nemlig kongens og dronningens - den danske folkehøjskolesag har haft fornemme faddere.! -og skønt kongen, Christian VIII stod temmelig ene som ven af forslaget blandt regeringens mænd, stod han dog fast overfor angrebene og udarbejdede egenhændig et reskript angående planens videre udførelse. Ved kongens død blev sagen imidlertid lagt til side af de ledende mænd og denne første stort anlagte plan er ikke senere taget op af nogen anden.
Seminaristen, bondemanden Kristen Kold købte dette hus på Ryslinge Mark midt i Fyn. Han havde ikke pengene, men måtte skaffe dem hos sine venner. Grundtvig var den første, der gav sit bidrag. Han kendte dog sin kære skoletanke også i den yderlig fattige skikkelse, hvori den her trådte frem for verden, og han så straks, at den nu var kommen i de rette hænder
Kr. Kold var en skomagersøn fra Thisted, født nogle få skridt fra I.P.Jacobsens hjem, tarvelig uddannet, vidtberejst, med ringe boglærdom, men enestående menneskekundskab, et skarpt, årvågent blik og en veltalenhed, der fængslede, fordi den aldrig meddelte det tillærte, men kun det oplevede. Han var en gammelagtig, uanselig person, for hvem det faldt naturligt og passede godt at gå med træsko og i vadmelsklæder, bruge snustobak og lange, blomstrede lommetørklæder; men han var ung og snar i tanke og svar, med en bidende, bitter sandhedskærlighed og en sjæl, hvis fine strenge var i bestandig tonen og svingen under indflydelse af, hvad han så og hørte.
Dersom dette kunne lade sig gøre, så havde de fundet verdens guld og grønne skove, og han havde nær sprunget ud på gaden ligesom Arkimedes og råbt:"Nu har jeg fundet det!" "Men det gjorde jeg ikke," siger Kold betænksomt,"for jeg var en jyde og ingen græker." Næste dag og de følgende fjorten dage fortalte han så bibelhistorie, og derpå prøvede han, om børnene kunne huske det. Og til hans store glæde og forundring kunne de fortælle det ordret, således som han havde fortalt det for dem. Han tænkte da: nu har vi fundet det; Middel til at få Danmark til at blive, hvad det var en gang.
Kold blev den frie børneskoles fader, men under indflydelse af folkestemningen i tiden efter l848 får han omsider mod til at forsøge virkeliggørelsen af Grundtvigs højskoletanke.
Man hørte ham ofte senere sige:"Der går måske ingen dag hen, uden at jeg tænker på min moder og året l848." Denne mærkelige sammenstilling af moderen og året l848 var dog næppe tilfældig og hensigtsløs. Han talte hyppigt om sin moder og var fyldt af taknemmelighed og ærefrygt for hende. "Hun har skabt mit hjerte , min tro og min skæbne." Men følte han, at hun mere end nogen anden havde dannet hans indre menneske og ført ham til Gud, så var det året l848, der havde bragt ham i et på en gang inderligt og bevidst forhold til folk og fædreland, åbnet hans blik for verdensideerne og de ved dem stillede opgaver.
Hvad der dette år under barrikadekamp og krigsalarm brød frem fra verdenssjælens dybeste grund som suk og klage, som vingede ord og rungende sang, gav også genlyd i hans inderste. Også han fik tilskyndelse til sit dagværk fra denne lyse drøm om frihed, lighed og broderskab og alle menneskers lykke, altid kun en drøm, men mægtig til at bryde vanens og dvalens tryllemagt, hver gang den dalede ned over den søvnbundne jord. Da udgik der prædikanter, sangere , stridsmænd' martyrer, - da fik også den danske folkehøjskoletanke sin indvielse og egentlige virkeliggørelse .
Dette kom først under indflydelse af "ånden i l848", og Kold blev som skolemand et pålideligt og trofast redskab for denne ånd.
Den dag, da skolen skulle åbnes, gik Kold over stenten ind i den nærliggende skov, faldt på sine knæ og bad Gud om, at han dog måtte begynde skolen med mindst tre elever. Der var meldt en. Få dage efter var der dog samlet femten; men Kolds ejendommelige skolegerning, der senere flyttedes til Hindsholm og sidst til Dalum ved Odense, vakte hurtigt opmærksomhed i vide kredse, og efter nogle års forløb samlede den over hundrede unge karle om vinteren og lige så mange piger om sommeren. Kold var den første, som åbnede sin skole for kvinder.
Hvad der udmærkede denne første indflydelsesrige folkehøjskole fremfor de andre, udtrykte han selv således:"I Rødding gælder det først og sidst kampen mod tyskheden, og på Hindholm (oprettet l852) er de optagne af Bondevennernes kamp mod herremændene; de vende sig mod enkelte af dødens virkninger, tidens tryk, der vil tabe sig som bølgeslaget. Min skole derimod er grundlagt på at danne stridsmænd til den altid stående kamp med selve døden."
Den ungdomsskole, der fremfor nogen anden vandt befolkningens tilslutning og yndest, byggede på denne grundvold, og alle de mænd, der lige til den sidste tid med held og virkning arbejdede i folkehøjskolens tjeneste, trådte i dette spor. De kunne på forskellig måde være optagne af tidens krav og gøre dette gældende i deres skolegerning; men over alle mere eller mindre tilfældige opgaver rådede bestræbelsen for at fremkalde og udvikle troesevnen, samvittigheden og karakteren.
Et par år efter den ulykkelige krig i l864 meldte nye, til dels unge mænd sig til højskolearbejdet. Særlig bør nævnes Chr. Nielsen i Hindholm, Frede Bojsen i Rødkilde, C.Appel i Rødding, Ludvig Schrøder og H. Nutzhorn i Askov, Jens Nørregaard og Chr. Baagø i Testrup, Ernst Trier i Vallekilde, L. Maltesen i Vrigsted, H.Rosendal i Vinding og forfatterne Mads Hansen og Anton Nielsen i Vester Skerninge. De var alle under påvirkning fra Grundtvigs tale og digt besjælede af tanken om Danmarks oprejsning efter nederlaget og de så med ham arbejdet i den danske folkehøjskole som det vigtigste middel hertil.
Enhver af de nyoprettede skoler fik inden for dette fællesmærke sit særegne præg fra de ledende mænds personlighed og studier. Således fik Askov Højskole en fremskudt stilling ved forstanderen Ludvig Schrøders evne til at bringe højskolegerningen i forhold til beslægtede åndelige virksomheder og opgaver i vort land og til at samle mennesker af alle klasser og dannelsestrin til skolens mange offentlige møder og sammenkomster. I l878 blev denne skole betydelig udvidet ved oprettelsen af toårige kursus, der skulle betragtes som fortsættelse af de almindelige højskolekursus. Samtidig knyttedes betydelige lærerkræfter til skolen, hvoriblandt lederen af statens naturvidenskabelige forsøgsstation, professor Poul la Cour, og ligesom skolen nu har en meget større statsunderstøttelse end de øvrige, er den betydelig rigere udstyret med undervisningsmidler end disse.
Den "udvidede folkehøjskole" i Askov kan således betragtes som et skridt henimod virkeliggørelsen af Grundtvigs oprindelige plan om en stor, fri dannelsesanstalt for hele folkets ungdom. Ludvig Schrøder er endvidere kendt for sin enestående fortrolighed med Grundtvigs liv og skrifter og har gjort dette frugtbringende gennem et betydelig forfattervirksomhed. Hans medhjælper gennem de forløbne år, H.Nutzhorn, bør ikke blot nævnes for sit omfattende kendskab til Danmarks historie i ældre og nyere tid, men også for de fortjenester, han har af folkesangen, idet han blandt andet har ydet en mængde gode melodier til de ved højskolerne meget anvendte historiske sange.
Testrup Højskoles ejendommelige og vidtrækkende betydning skyldes i ikke ringe grad den store forskel på de to mænd, dr. Jens Nørregaard og Chr. Baagø, som har arbejdet sammen fra den dag , da skolen blev rejst for over en menneskealder siden. Nørregaards klare intelligens og fyrige veltalenhed i forening med Baagøs på en gang videnskabelige og kunstneriske begavelse har bevirket, at Testrupskolen er højt anset selv i kredse , der have haft ondt ved at forsone sig med folkehøjskolens arbejdsmåde. På højskolegerningen i sin almindelighed har denne skole virket velgørende ved sin uafhængige holdning over for tidens skiftende partidannelser og smagsretninger og ved sit eksempel på streng gennemført orden og tugt i skolearbejdet.
Den senere forstander for Rødding, C.Appel, og den nu afdøde forstander for Vallekilde, Ernst Trier, bør nævnes som åndsbeslægtede, men i henseende til natur og anlæg højst forskellige mænd. De have begge - under påvirkning af Kold - haft deres pædagogiske styrke i behandlingen af Israels historie, men medens C.Appel gjorde sig gældende ved sit udpræget danske temperament og sind, sit lyse, ungdomsfriske syn på folket og dets fremtid, var det øjensynlig den israelitiske afstemning , som meddelte Triers tale en glød og energi, der virkede med en mærkelig vækkende magt. Hans skole fik trods sin afsides beliggenhed i Odsherred den største tilslutning af alle danske højskoler. Der har ofte været samlet 200 elever på Vallekilde, som i Triers levetid har været besøgt af over 7000 unge mænd og kvinder.
Om virkningen af Triers veltalenhed giver maleren Viggo Pedersen efter hans død i l893 en lille skildring, hvoraf følgende anføres:"Klokken har ringet sammen til foredrag; sangen har tonet stærkt og friskt fra 200 unge karle eller piger, over hvis hoveder Dalsgaards store billede af Ansgar, der døber et lille barn, lyser en i møde med en egen højtidelig virkning.
Foran billedet står en mand, en bred, tætsluttet skikkelse med et kraftigt hoved, busket, gråsprængt hår. Han står ganske stille - ingen talerstol, kun en lav forhøjning. Hånden hviler på en stoleryg foran ham, og blikket er vendt mod lyset fra himlen derude - udtrykket er dybt alvorligt, og nu begynder han at tale. Han fortæller om det gamle testamentes patriarker; men det mærkes snart, at dette er ikke almindelige bibelhistoriske foredrag. Sådan skildrer man kun, hvad man selv har oplevet..... Han taler om Jakobs kamp om natten med Herrens engel - med den levende Gud: "Jeg slipper dig ikke, før du velsigner mig." Det går til marv og ben. Alle er med; den hellige glød tænder. Den søvnige er vågen; den levende sidder ubevægelig. Som han stiger og daler, følge de ham alle. Der står den mand og lukker sit inderste op for os, han ved måske ikke selv hvor meget; men vi må følge ham, græde, juble, takke med ham."-
H.Rosendal, Vinding, der nu er forstander for Grundtvigs Højskole i Lyngby, er kendt og påskønnet som foredragsholder i mange af vore købstæder og ikke mindst i København. Han er forfatter af flere skrifter vedrørende højskolen og litteraturen og er leder af de for få år siden oprettede universitetskursus for højskolelærere.
Men hermed er også begrænsningen af folkehøjskolens indflydelse tilkendegivet. Den har udrettet lidet eller så godt som intet for ungdommen i købstæderne. Formen, hvorunder højskolens hjemlige ordning og afsondring fra omverdenen kan trives i bylivets uro og adspredelser, er endnu ikke funden, og byfolk vil ikke søge deres oplysning eller uddannelse på landet. Der er fordomme, som ikke kunne brydes, men derimod langsomt undergraves. Måske vil den civilisatoriske udjævning mellem by og land, som fuldbyrdes af sig selv ved ukontrollerede kræfter, en gang bevirke en forandring i dette forhold. Men der må altså siges, at højskolen endnu står magtesløs overfor den vigtige opgave overfor en meget stor del af landets befolkning. Ganske vist er der i hovedstaden og de fleste købstæder oprettet de såkaldte højskolehjem, og i forbindelse med dem foredragsforeninger, hvis indflydelse på den stedlige ungdom ikke skal overses; men den er dog forsvindende i sammenligning med, hvad skolerne har udrettet på landet, og vil næppe række vidt, så længe "hjemmene" have den væsentlige opgave at modtage tilrejsende gæster.Efterhånden som det blev godtgjort, at højskolegerningen var levedygtig og frugtbringende, har staten og flere af amterne beredvilligt ydet skolerne sin støtte. Det sunde princip "hjælp til selvhjælp" har været ledende for statens og de offentlige institutioners forhold til skolerne. Ved loven af 12. maj l892 modtager folkehøjskolerne og landbrugsskolerne nu en betydelig årlig understøtelse, der viselig uddeles således, at en del tilfalder skolerne og en del de ubemidlede elever.
Denne sidstnævnte form for understøttelsen har været et uvurderligt gode for virksomheden. Den har navnlig bevirket, at skolerne fik tilgang fra selv de fattigste hjem. Ingen karl eller pige her i landet kan med rette klage over, at de af økonomiske grunde er hindrede i at komme på højskole. Hvad der end yderligere bidrager til at modvirke klassevæsen og standsfordomme, som overladt til sig selv ville florere lige så livligt i landsbyerne som i købstæderne, er elevernes samliv. De bo under det samme tag, nyde den samme undervisning og behandling, knyttes til de sammme hjem og lære fremfor alt hinanden godt at kende. Gårdmands- og husmandssønnerne, også mange af de unge fra lærer- og præstehjem, tjenestefolk og håndværkere komme herved fra ungdommen af på en jævn fod med hinanden, og der knyttes ofte varige venskabsforbindelser imellem dem. Også bidrage højskolerne til at styrke båndet mellem landsmænd derved, at de har tilgang fra alle landets egne. På de fynske skoler er således flertallet af eleverne bestandig nørre- og sønderjyder. Efter endt skoletid tage de desuden ofte plads i den landsdel, hvor skolen ligger.
Det er en kendsgerning , at det er højskoleungdommen, der i manddomsårene fremfor nogen anden del af befolkningen har båret landet gennem de store kriser for vort hovederhverv landbruget. Kompetente mænd har bevidnet det, og der foreligger materiale nok til at bevise det.
Landbrugs-, havebrugs-, og håndværkerskolerne er næsten alle frugter af højskolebevægelsen,og deres hele anlæg og præg vidner om, at højskolen har tjent dem som forbillede. Dens ledere, lærere og elever er på det nøjeste knyttede til højskolerne.