Er det flaks vi må håpe på? | Krumelurebloggen
HideMenu
Sider
ECHA Norge
Fagartikler
Filmer om evnerike barn
For foreldre
Kurs om evnerike barn
Masteroppgaver
Nordisk Talentnettverk
Podcaster og annet hørbart
Veiledere, elever med stort læringspotensial
Videreutdanning/kurs
World Council
Artikler (nett/avis)
Kjennetegn
Om bloggen
Evnerikhet 101
Bøker
Fagkonferanser
Linker
Krumelurebloggen
En lærerblogg om barn med stort læringspotensial (evnerike barn).
07/05/2012
Er det flaks vi må håpe på?
Jeg ønsker å fortelle om til 3 elever som går på skole her i Norge. I den norske enhetsskolen som skal gi like muligheter for alle:
Elev X:
Er veldig urolig i klassen sin. Pratsom. Sitter ikke stille. Forstyrrer mye. Han gjør aldri lekser og lærte å lese temmelig sent. De fleste skylder på bakgrunnen hans. Har foreldre fra et afrikansk land som begge jobber i typiske lavstatusyrker. Når man snakker med X virker han ualminnelig oppvakt og engasjert. Mange ganger har noen jeg kjenner tenkt at her er det stor «omløpshastighet» i hodet, tenk for et potensiale! Men hva skjer?
I 3. klasse hadde han ikke lært å lese. Da tok en lærer tak i akkurat dette (flaks!) og nærmest «tvang ham» til å lære å lese. På 2 måneder gikk gutten opp i nest øverste mestringsgruppe i norsk og matte (4 nivåer) og til den høyeste i engelsk. Fortsatt uten å gjøre en lekse. Han burde ha blitt oppdaget og utfordret i første klasse. Noen burde passe på at han får utvikle sitt potensiale. Dessverre er det ingen på hans skole som tar tak i hans evner, ingen voksen har hatt tro på at han blir annet enn kanskje taxisjåfør pga av bakgrunnen hans. Hjemme er kanskje ikke utdanning så viktig og de voksne har mer enn nok med sitt.
Er dette riktig forvaltning av denne guttens ressurser?
Elev Y:
Skoleflink. Drømmer om å bli forsker. Foreldrene er lavt utdannet og kan ikke støtte med å gi noen form for undervisning hjemme. De har heller ikke økonomi til å sende ham til Forskerfabrikken eller finne en privatlærer som kan utfordre ham faglig. For denne eleven er den vanlige skolen er den eneste kilde til utdanning som finnes. Nivået på undervisningen er lavt – «en svak klasse». Ingen i denne klassen får heller gå videre før «alle barn er med», han sitter og venter på å lære noe, venter på å få gå videre.  Kommer denne gutten til å komme videre til høyere utdanning slik skolen legger opp undervisningen?
Han har også rett på tilpasset opplæring, men så lenge det betyr «mer av det samme som de andre» får han ingen faglig utvikling!
– Er dette riktig forvaltning av denne guttens ressurser?
Elev Z
Er utredet hos PPT. Her ble han testet med WISC og fikk "diagnosen" evnerik. Begge foreldrene har høyere utdanning. I samarbeid med skoleledelse og PPT har foreldrene laget et opplegg som læreren har godkjent. Foreldrene underviser hjemme og sender med lekser til skolen. Han får i praksis tilpasset opplæring på grunn av at han har ressurssterke foreldre som kan yte faglig bistand og trå til når skolen ikke klarer det.
I den norske enhetsskolen har en av disse guttene mye større sannsynlighet for å komme seg videre i utdanningssystemet. De to andre får ikke den støtten de hadde trengt, de har ikke foreldre som kan pushe skolen og støtte faglig. – Er det en slik enhetsskole vi skal ha?
Tilpasset opplæring har lenge vært et mål og en fanesak i skolepolitikken. Alle elever SKAL få tilpasninger i forhold til sine evner og forutsetninger, det er lovbestemt. – Men får de det?
Norske lærere har svært liten kompetanse i å gjenkjenne evnerike elever, og tilpasse undervisningen for denne elevgruppa. Det er ikke så rart – temaet har vært utelatt fra pedagogikkutdanningen i årevis. Myten om at «De flinke klarer seg alltids» lever i beste velgående. – Har i realiteten departement og minister latt lærerne i stikken her? Når vi vet fra forskning at «tilpasset opplæring» er et begrep som forstås svært ulikt i skole-Norge, er det da rart at skolen gjenskaper sosiale forskjeller? (Se f.eks. http://nyheter.uib.no/?modus=vis_nyhet&id=50704)
Elev X og Y over kan ha flaks, de kan møte en engasjert lærer som ser forbi sosial status og forstår at de har evner utover det normale. DA kan det hende det blir tatt tak i, og de får utvikle seg og nå sine drømmer og mål. – Eller de kan klare å ta tak i situasjonen selv. Ikke alle skolelelver greier det.
Jeg spør igjen: – Er det en slik skole vi ønsker? At elever som har fått utdelt svært gode evner er helt avhengig av ressurssterke foreldre eller flaks med læreren?
Er det slik Utdanningsminister Kristin Halvorsen ønsker å ha det? Er det slik Trond Giske og Mariann Aasen ønsker å ha det? Sistnevnte skriver så vakkert om å gi de faglig sterke elevene utfordringer på ungdomsskolen. Jeg er redd at Det som i realiteten er manglende tilpasset opplæring helt fra 1. trinn av gjør at fremtiden for to av elevene jeg skriver om over er smuldret bort lenge før de kommer til ungdomsskolen.
Dersom vi skal ha en likhetsskole må den gi ALLE disse tre guttene samme rettigheter til å utvikle evnene og potentialet sitt.
Uansett bakgrunn. Slik er situasjonen ikke i dag.
Del dette:
Twitter
Facebook
LinkedIn
E-post
Pinterest
Mer
Tumblr
Skriv ut
WhatsApp
Lik dette:
Lik Laster...
7 kommentarer til "Er det flaks vi må håpe på?"
Tilbaketråkk: Er det flaks vi må håpe på? | Evnerike barn, evnerike elever | Scoop.it
Tilbaketråkk: Stortingsmelding 22 og "De høyt presterende elevene" « Krumelurebloggen
Tilbaketråkk: Mens jeg lot pennen hvile… « Fra en annen planet
Tilbaketråkk: For smart for skolen? « Krumelurebloggen
Tilbaketråkk: Et tilsvar til Tom Hetlands vås om "de flinke" | Krumelurebloggen
Aslaug sier:
14/08/2013, kl. 17:22
Hjelper ikke med ressurssterke foreldre når skolen nekter plent å høre.Uheldigvis.
Krumelure sier:
15/08/2013, kl. 08:30
Hmm… Du er ikke den første som forteller den historien, dessverre. Jeg kan fortelle litt hva andre da har gjort:
Hvis det er læreren som ikke «hører», gå til rektor.
Hvis det er ledelsen på skolen som ikke «hører», kan man gå til skoleledelsen kommunalt. (Samle gjerne dokumentasjon skriftlig (alle såkalte samarbeidsmøter på skolen skal de skrive referat fra, og dere skal ha kopi av referat), be om oppsummering e-post osv.)
Siste instans er gjerne fylkesmannen.
Det krever både mot og stå-på vilje å gå videre når man ikke får gehør hos læreren eller på skolen. I siste instans er det mange som velger å bytte skole. Noen flytter for å muliggjøre en endring.
Blir frustrert over at skolen møter lærevilje med tilpasningsuvilje!
Kommentarer er stengt.
Om (Kari K) Krumelurebloggen.no
Norwegian Teacher & Gifted Advocate, blog at Krumelurebloggen.no about giftedness in Norway. Lektor og kontaktlærer. Kursholder og rådgiver om elever med stort læringspotensial (#evnerike) og tilpasset opplæring. Twitter: @Kariekol
Vis alle innlegg
Categories
EvnerikeBarn Skole Tilpasset undervisning
Emner
evnerike barn Politikk Skolepolitikk tilpasset opplæring
Meta
Registrer
Logg inn
Entries feed
Kommentar-feed
WordPress.com
Forrige innlegg
Lær om "gifted education" uten å forlate stua: bli med til Second Life!
Neste innlegg
Stortingsmelding 22 og "De høyt presterende elevene"
Blogg på WordPress.com.
Følg meg Følger
Krumelurebloggen
Bli med 1 846 andre følgere
Registrer meg
Har du allerede en WordPress.com-konto? Logg inn nå.
Krumelurebloggen
Tilpass
Følg meg Følger
Registrer deg
Logg inn
Kopier kortlenke
Rapporter dette innholdet
Vis innlegg i Leser
Behandle abonnementer
Lukk denne menyen
Laster kommentarer...
Skriv en kommentar...
E-post (Obligatorisk)
Navn (Obligatorisk)
Nettsted
%d bloggere liker dette: