All we have is now är fint skriven och känsloframkallande, jag måste ge den så mycket; det fanns åtminstone en scen som gjorde mig alldeles tårögd, och det var fint att läsa en bok där karaktärerna behåller hopp och optimism trots den stundande undergången istället de vanligen ganska pessimistiska dystopierna jag är van vid.
Men den var också ganska tråkig, saknade i stort sett handling och blev snabbt väldigt förutsägbar. De två huvudpersonerna möter någon som de hjälper, skiljs från personen, diskuterar sina liv, möter ny person som de hjälper, rinse and repeat. Ingenting som hände hade riktiga konsekvenser och slutet var bland det mest frustrerande jag stött på. (liten spoilervarning här, hoppa till nästa stycke om du vill undvika) Jag har ingenting emot lyckliga slut, men det här kändes mest som en dåligt genomtänkt cop-out, utan tillstymmelse till en förklaring. Jag menar, skulle vi tagit skeptikernas teorier allvarlig? För de hade fruktansvärt dumma teorier.
Karaktärerna var egentligen välskrivna och väldigt omtänksamma i hur de försökte hjälpa människor uppfylla önskningar innan undergången, och Schroeder lyckades få mig att bry mig om dem trots den korta boken. Men de var också fruktansvärt irriterande. Emerson lever hellre på gatan än flyttar till sin pappa när hennes mamma slänger ut henne (varför? Varför inte bara flytta till pappan så slipper hon svälta och vara hemlös?), plus att hon blir grymt avundsjuk och fullkomligt svartmålar en annan tjej helt utan att den stackars tjejen förtjänade det.
Emersons vän Vince var alldeles för dålig på att lyssna på henne, både när hon sa att hon inte var romantiskt intresserad av honom och när hon sa att hon inte ville träffa sin familj. I just det här fallet håller jag med honom om att konflikten mellan Emerson och hennes mamma var överkomlig nog för att de skulle kunna förlåta varandra innan meteoren dödar dem, men för allt vad han vet skulle Emersons hat för sin mamma kunnat vara helt befogat. Nej Vince, familj kommer inte alltid först. Vissa föräldrar behandlar sina barn fruktansvärt och om din bästa vän säger att hon inte vill träffa sin familj kanske du borde lita på henne. Ugh.
Egentligen ingen dålig bok, men med långsam handling och karaktärer som irriterade mig hela vägen var det inget för mig. 2 utav 5 i betyg.