Recension Neil Merryweather - Space Rangers 2021
Tre liknande band: Hawkwind/Steve Miller Band/Sweet
8. High Latitude Hide 'N' Seek
Timo Laine - guitars
Robert Silvert - synthesizers
Merryweather (with Merryweather, 1969)
Word of Mouth (with Merryweather, 1969)
Neil Merryweather John Richardson and Boers (1970)
Ivar Avenue Reunion (with Barry Goldberg, Charlie Musselwhite, and Lynn Carey, 1970)
Vacuum Cleaner (with Lynn Carey, 1971)
Preserve Wildlife (with Mama Lion, 1972)
Heavy Cruiser (with Heavy Cruiser, 1972)
Lucky Dog (with Heavy Cruiser, 1972)
Give It Everything I've Got (with Mama Lion, 1973)
Space Rangers (1974)
Radical Genes (with Eyes, 1980)
Hundred Watt Head (with Hundred Watt Head, 2009)
The La La Land Blues Band (with The La La Land Blues Band(2009)
Carved In Rock (with Merryweather Stark, 2018)
Engineers: Chuck Johnson, Hugh Davis, Roger Dollarhide
Mixed by Rick Heenan
Artwork by John Wolf
Re-mastered by Janne Stark
Kanadensiska bassisten och sångaren Neil Merryweather lämnade detta jordeliv tidigare i år så det var inte direkt feltajmat av Regain Records att återutge hans album Space Rangers och Kryptonite som båda släpptes i mitten av 1970-talet. Merryweather själv började sin karriär i mitten av sextiotalet och han har spelat med en hel del storheter under en ganska brokig karriär som väl egentligen aldrig lät honom uppnå riktig storhet även om det kanske finns en del kultvärde i exempelvis detta album Space Rangers. Ett album som börjar på Hollywood Boulevard, det var för övrigt i LA han gjorde inspelningarna för det mesta.
Det är psykedelisk och fuzzig rymdrock det handlar om, jag tänker lite på Hawkwind när jag lyssnar men det är lite mer än där och spretar lite i många riktningar från hit-betonat pop-rockigt till lite mer prog-rockigt. Således är det ett varierat album där det ibland kan kännas som att det saknas en röd tråd från start till mål, det vill dra sig i diverse riktningar kanske inte alltid i de som skulle gynnat albumet mest. Ganska klassiskt sjuttiotalsljud, positiv remastring tycker jag då det behåller den autentiska känslan utan att kännas föråldrat.
I sina bästa stunder är det lysande, King of Mars är grym, inledande Hollywood Boulevard sätter an en snygg ton och drar en in i albumet. Däremot finns det också en del som känns som utfyllnad vilket gör att helheten inte lyfter, det blixtrar till med starka låtar för att sedan somna av lite med inte alls lika bra låtar och därför hamnar mitt betyg mitt i då det är någonstans där det hamnar till sist.
Det kanske trots allt är ett album värt att återutges, det har varit ett som varit lite svårt att få tag på då det varit slut under lång tid vilket kanske gör det värt med en återutgåva. Det är definitivt bra nog för att överväga att införskaffa, hela albumet är kanske inte lysande men jag skulle nog kunna motivera ett inköp bara för det bästa och för omslaget, klassisk och kul sjuttiotalsrock – det är svårt att bra avfärda, speciellt när Space Rangers bjuder på ett par riktigt fantastiska låtar.