Hinsides klichéerne om kongen | GAFFA.dk
Det bliver vel næppe mindre moderne eller 2022-agtigt end Elvis Presley. Og der findes utvivlsomt dem, som tænker, at Elvis mest er noget for overvægtige, ældre mennesker i provinsen. Der er imidlertid en grund til, at vi stadig er på fornavn med manden, her 45 år efter hans død – at han er blevet et kulturelt ikon på linje med Coca Cola og Anders And.
Prøv engang at se filmen Elvis – That's the Way It Is (som blev vist i danske biografer i 2020) eller lyt til pladerne, ikke mindst fra Presleys senere år. Hvis man gør sig ulejligheden, kan man nemlig opleve det forunderlige, at Elvis transcenderer klichéen om sig selv og træder frem, som det han først og fremmest var: En fantastisk rock-, country- og gospelsanger.
Med det nye bokssæt Back in Nashville får vi så endnu et vidnesbyrd – og en relevant tilføjelse til et i forvejen særdeles omfattende bagkatalog. Hvis du spørger mig (eller Nick Cave), var 1970'erne Presleys bedste år. Han havde indstillet karrieren som B-film-skuespiller, givet sine legendariske comebackkoncerter i det højspændte år '68 – og så var han ligesom i gang.
Storformen i 1970 er tidligere blevet dokumenteret på bokssættene That's The Way It Is (Deluxe Edition) fra 2014 og 2020-udgivelsen From Elvis in Nashville. Nu får vi så endnu en pragtboks, der over fire cd'er dokumenterer Presleys inspirerede sessions i countrymusikkens hovedstad i maj-juni 1971.
I alt 82 skæringer, som inkluderer Presleys fortolkninger af forlæg fra kontemporære sangskrivere som Bob Dylan, Buffy Sainte-Marie, Kris Kristofferson, Gordon Lightfoot og Roberta Flack, hvis "The First Time Ever I Saw Your Face" åbner samlingen.
I modsætning til optagelserne fra '70 havde Presley stort set ikke backingsangerinder med i studiet denne gang. I den nye boks har man desuden valgt at fjerne alle overdubs – så der er med andre ord skåret ind til benet i en stribe fremragende optagelser med Elvis og hans tæt sammenspillede backingband. '
Versionerne af Lightfoots "Early Morning Rain" og Kristoffersons "Help Me Make it Through the Night" sidder lige i skabet, og mindre fremragende bliver det ikke, når Presley siden kaster sig over det religiøse repertoire og titler som "Bosom of Abraham", "An Evening Prayer" og "He Is My Everything."
Selvom optagelserne fandt sted i forsommeren, finder Presley også tid til at få en stribe julesange i kassen – optagelser, som udkom samme efterår på albummet Elvis Sings The Wonderful World of Christmas og inkluderer himmelske versioner af "Silver Bells" og "It Won't Seem Like Christmas (Without You)".
Bokssættet samler både de sange, som udkom på plade – førnævnte julealbum, He Touched Me, Elvis Now, Elvis og en række outtakes og alternative versioner. Blandt sidstnævnte kan man for eksempel nyde spontane takes på blandt andet The Beatles' "Lady Madonna" og Dylans "I Shall Be Released".
Det er en imponerende samling, hvor materialet i de nye mix fremstår stærkt og klart og vi møder en hovedperson, som sjældent har sunget bedre. Uanset om han synger gospel, country, blues eller fortolker nogle af øjeblikkets store sangskrivere. Under lytningen kom jeg til at tænke på en snak, jeg engang havde med Presleys mangeårige guitarist og kapelmester, James Burton. Jeg spurgte Burton, og han havde nogle minder om Elvis, han skattede særligt højt.
"Ikke som sådan...det virkelig bemærkelsesværdige var, at vi var som hans familie. Han behandlede os hjerteligt og var bare en fantastisk fyr at hænge ud med," svarede guitaristen og tilføjede: "Hans energi, kærlighed og den dér kæmpe karisma på scenen. Hvad kan jeg sige, han var bare en fantastisk sanger. Et naturtalent."
Det er vanskeligt at være uenig, når man lytter til disse optagelser. Et velkomment vidnesbyrd om formatet.