Studiehandboka gir en oversikt over de krav som stilles tilog de studieplaner som gjelder for embetseksamener under Det samfunnsvitenskapelige fakultet. Eventuelle endringer i studieplaner og reglementer blir gjort kjent ved oppslag. Som student er en forpliktet til å kjenne universitetsloven og de spesielle lovene, reglementene og studieplanene som gjelder for ens studium. Dessuten må en skaffe seg kjennskap til og rette seg etter de ordensreglene og meldingsfristene og lignende som universitetets myndigheter fastsetter. Slike bestemmelser blir kunngjort på oppslagstavler i universitetets bygninger og har samme innvirkning som om innholdet av kunngjøringen var meddelt hver enkelt student.
Innledning 7 Studieveiledning 7 Immatrikulering 7 Opptak til studier ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet Opptak av utenlandske studenter 8 Fagpåmelding og registrering 8 Melding til eksamen 8 Om trekk og stryk ved eksamen 8 Om begrunnelse og klage ved eksamen 9 Examen philosophicum (forberedende prøve) 9 Cand.mag.
SOSIALOKONOMI 90 Reglement for sosialøkonomisk embetseksamen 93 SOSIOLOGI 123 Reglement for embetseksamen i sosiologi 128 ST A TISTIKK 132 ST A TS VITENSKAP 136 LOVER OG REGLEMENT 150 Lov om eksamener og grader 150 Reglement og utfyllende regler for adgangsbegrensningen til Det samfunnsvitenskapelige fakultet 151 Reglement for samfunnsvitenskapelig embetseksamen 155 Prøve i samfunnsvitenskapelig statistikk 158 Forutsetning for å få utstedt vitnemål 159 Reglement for den interfakultære cand.mag.
Universitetet i Oslo er inndelt i sju fakulteter som bestar av stdier som faglig sett hører sammen: Det teologiske fakultet, Det historiskfilosofiske fakultet, Det juridiske fakultet, Det medisinske fakultet, Det matematisknaturvitenskapelige fakultet, Det odontologiske fakultet og Det samfunnsvitenskapelige fakultet. Hvert fakultet er igjen inndelt i institutter, og også denne inndelingen følger faglige skillelinjer. Ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet finner en følgende institutter som hver har ansvar for undervisning i sine fagområder: Pedagogisk institutt (pedagogikk og sosialpedagogikk), Institutt for presseforskning (massekommunikasjon), Psykologisk institutt, Institutt for sosialantropologi, Sosialøkonomisk institutt, Instituttet for sosiologi og Institutt for statsvitenskap. Fakultetet gir ogsa undervisning og holder eksamen i statistikk grunnfag. Et eget utvalg har ansvaret for dette faget. Av de 19 776 studentene som var registrert ved Universitetet i Oslo hosten 1984 var 3382 studenter registrert ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet. Dette fakultetet holder til på universitetssentret på Blindern. Ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet, som ved de andre fakultetene ved Universitetet i Oslo, er det en studieveileder. Studieveilederen gir veiledning om opptak til studier, fagvalg/emnevalg, yrkesmuligheter, reglementer, vernepliktssaker eller andre studiespørsmål. Studieveilederen treff er du i fakultetssekretariatet i 5. etasje i administrasjonsbygningen på Blindern. Postadressen er: Det samfunnsvitenskapelige fakultet, Postboks 1084 Blindern, 0317 Oslo 3 Telefon: (02) 45 62 68 Alle som skal studere og avlegge eksamen ved Universitetet i Oslo må vere immatrikulert (dvs. innskrevet ved universitetet). Selve immatrikuleringen skjer bare ved personlig frammøte på bestemte dager. En melder seg til immatrikulering på egne skjemaer som fås på Universitetets ekspedisjonskontor. I 1973 ble det innført adgangsregulering til studiene ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet. Det betyr at en må søke om opptak til fakultetet dersom en ikke har tatt noen eksamen ved norsk universitet eller høgskole før sommeren 1973. Opptaket finner sted bare en gang i året, om sommeren, selv om undervisningen for nye studenter starter både høst og vår. Opptaksgrunnlaget er examen artium, eksamen fra allmenfaglig studieretning fra videregående skole eller annen utdanning som gir grunnlag for immatrikulering. Søknadsfristen for opptaket er l. april.
avsluttende eksamen fra 3-rig videregaende skole (allmenne fag, handels- og kontorfag, idrettsfag ro/påbygningsår, husflidsog estetiske fag: Musikk m/matematikk og B/C-sprak, examen artium eller eksamen fra økonomisk gymnas) for første gang i søkeråret, har 1. juli som søknadsfrist. Søknadsskjema fås ved Universitetets ekspedisjonskontor, postboks 1083 Blindern, Oslo En søker om opptak til Det samfunnsvitenskapelige fakultet og ikke til et fag. Dette betyr at dersom en blir tatt opp til studier ved fakultetet, kan en velge hvilket av fakultetets fag en vil studere. Studenter som har avlagt eksamener ved en del andre fakulteter ved Universitetet i Oslo, kan på bestemte vilkår studere og gå opp til eksamen ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet i inntil ett mellomfag uten a matte soke om opptak pa forhand. Dette gjelder også studenter som bare mangler en fageksamen for å oppnå cand.mag.-graden ved Universitetet i Oslo. Dette er nærmere beskrevet i reglement og utfyllende regler for opptaket bak i boka. Utenlandske studenter som ønsker å studere ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet, må søke om opptak gjennom Kontoret for utenlandske studenter. Også for utenlandske studenter er det opptak bare en gang i året. Utenlandske studenter som ikke er immatrikulert ved Universitetet i Oslo, har søknadsfrist 1. februar. Studenter som er immatrikulert ved Universitetet i Oslo, har søknadsfrist 1. april. Nærmere informasjon samt søknadsskjema får du ved henvendelse til Kontoret for utenlandske studenter, postboks 1081 Blindern, Oslo 3. Når en er tatt opp som student, må en hvert semester fylle ut et registerkort. En madessuten betale semesteravgift samtidig. Denne registreringen foregår på bestemte dager i begynnelsen av hvert semester. Pamelding til gruppeundervisning i de enkelte fag skjer på instituttene, og samtidig holdes det orienteringsmøter for nye studenter. Ved noen institutter må studentene fylle ut en semestermelding. Nærmere opplysninger om tidspunkter og stedsangivelse for registrering, undervisning etc. finner du i Universitetets katalog (Forelesningskatalogen). Katalogen kommer ut i ny utgave hvert semester og deles ut gratis til studenter og ansatte ved universitetet. Du må fylle ut eget skjema for amelde deg til eksamen. Skjema får du på Universitetets ekspedisjonskontor. I noen fag må du i tillegg levere egen pensumliste (undersøk nærmere på ditt institutt hvordan ordningen er). Eksamensoppmeldingen skal leveres til ekspedisjonskontoret innen bestemte frister i det semestret du skal ta eksamen: Examen philosophicum innen 1. oktober i høstsemestret 1. april i vårsemestret Fageksamener innen 22. september i høstsemestret 2. mars i vårsemestret Forberedende prøve i matematikk for sosialøkonomer innen 1. desember i høstsemestret 1. mai i vårsemestret Meldingsfristen må overholdes. Hvis du trekker deg før eksamen og ikke møter fram i eksamenslokalet (enten du har gitt beskjed om dette på forhånd eller ikke), regnes dette ikke som forsøk på åta eksamen. Men hvis du trekker deg under eksamen etter at oppgavene er gitt, regnes dette som et forsøk på å ta eksamen og på linje med stryk.
fag, kan du ikke unndra deg sensur for disse. Til grunnfag, mellomfag og hovedfag må du ha stått til skriftlig eksamen for å gå opp til muntlig eksamen. Se ellers regler om adgangen til å avbryte eksamen og til å kontinuere ved fakultetets eksamener bak i boka. Hvis du vil be om begrunnelse for et sensurvedtak, må du gjøre dette innen to uker etter at sensur har falt, eller en uke etter muntlig eksamen hvis den endelige karakteren fastsettes etter at den er holdt. Du henvender deg da til instituttsekretæren (eller en faglærer) ved vedkommende institutt eller eventuelt til eksamensinspektøren ved fakultetet. Du kan også sende skriftlig henvendelse. Hvis du ikke er tilfreds med begrunnelsen, kan du klage over sensurvedtaket. Dette må du gjøre innen to uker etter at begrunnelsen er gitt. Klagen må være begrunnet. Du kan ikke klage over karakterer til muntlig eksamen. Examen philosophicum kan du bare klage over når eksamen ikke er bestått. Se ellers forskrift om begrunnelse og klage ved Universitets- og Høgskoleeksamener bak i boka. Studiet begynner med examen philosophicum («forberedende prove i filosofi»). Det er vanlig å gjøre seg fer dig med denne eksamen før en tar fatt på fagstudiet, og en må ha bestått denne prøven senest semestret før en melder seg til en fageksamen. Det er ingen adgangsregulering til examen philosophicum. For å kunne melde seg til dette studiet er det tilstrekkelig at en oppfyller kravet til immatrikulering. Opplysninger om pensum og undervisning finner du i Studiehandbok for examen philosophicum og Forelesningskatalogen. Det holdes en egen registrering for dette studiet i begynnelsen av hvert semester. Du kan søke om fritak for examen philosophicum dersom du har oppfylt tilsvarende krav ved en annen eksamen eller prøve, 2) skal ta en fageksamen som du skal bruke som ledd i en endelig eksamen ved en annen institusjon som ikke krever en slik prøve, 3) på forhånd har en avsluttet hoyere utdanning og ønsker videreutdanning uten å ta sikte på en grad ved Universitetet. Cand.mag.-graden er embetseksamen av lavere grad ved Universitetet i Oslo. Den kan tildeles av det enkelte fakultet, eller av' Universitetet sentralt. For at man skal få en cand.mag.-grad ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet, må minst to av fagene være samfunnsvitenskapelige fag. Minst ett samfunnsvitenskapelig grunnfag må være avlagt Fag Grunnfag Mellomfag Massekommunikasjon Pedagogikk Psykologi Sosialantropologi Sosialpedagogikk Sosialøkonomi Sosiologi Statistikk Statsvitenskap Hovedfag (Samf. vit. embetseks.) Embetseksamen i faget Mag.
GENERELL ORIENTERING ved fakultetet. Dessuten må en ha avlagt prøve i samfunnsvitenskapelig statistikk enten som del av fageksamen eller som egen prøve. (Se også under «Samfunnsvitenskapelig embetseksamen», nedenfor.) Den cand.mag.-graden som blir tildelt fra Universitetet sentralt, blir kalt den interfakultere cand.mag.-graden. Den består av fag fra flere fakultet, og har foreløbig større variasjonsmuligheter enn det samfunnsvitenskapelige cand.mag.-studiet når det gjelder fagenheter. Følgende enheter kan inngå i den interfakultere cand.mag.-graden: Halvsemesteremne Semesteremne Grunnfag Storfag semesters studietid) (1 semesters studietid) (2 semesters studietid) studietid) (4 semesters studietid) interfakultere cand.mag.-graden må inneholde en fagenhet med minst mellomfagsomfang, og en enhet med minst grunnfagsomfang. Ingen kan få godskrevet mer enn 2 emner (halvsemester- og semesteremne) i graden. Ut fra disse begrensningene foreligger det følgende 5 alternative sammensetningsmuligheter for fagenhetene i en interfakultaer cand.mag.-grad:
i I gr.fag i 1 gr.fag 1 år =cand.mag. I 5 8r mell.fag #« mell.
Ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet kan en ta de eksamener og grader som er nevnt i oppstillingen nederst på siden. Et grunn! ag er lagt opp som et 2-semesters studium og er som oftest den første fageksamen studenten tar etter examen philosophicum. I noen grunnfag inngår det mindre prøver eller kurs. Slike prøver finnes i fag som sosialøkonomi, pedagogikk, statsvitenskap og massekommunikasjon. Nærmere informasjon om dette finner du under de enkelte fagene. Et mellomfag er beregnet ata 3 semestre hvorav de 2 første semestrene er felles med grunnfaget. En går opp til grunnfagseksamen i slutten av andre semestret. I tredje semestret tar en eksamen i mellomfagstillegget. Et hovedfag er lagt opp som et 4-semesters studium, men det er ikke uvanlig å bruke noe lenger studietid. For å kunne begynne på et hovedfag må en ha avlagt eksamen i mellomfaget eller mellomfagstillegget med ikke dårligere karakter enn 2,7. Ved siden av hovedfagspensumet skal studenten legge fram et selvstendig arbeid i form av en vitenskapelig undersøkelse. Denne embetseksamen har to grader, den lavere grad (cand.mag.graden) og den høyere grad (cand.polit.-graden). Cand.mag.- graden ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet tilsvarer 4 års studier og oppnås vanligvis på grunnlag av to grunnfag og ett mellomfag. To av fagene være samfunnsvitenskapelige fag. Ett av fagene må være avlagt ved fakultetet. Dessuten må en ha avlagt prøve i samfunnsvitenskapelig statistikk enten som del av fageksamen eller som egen prøve. En kan bruke fag fra Det samfunnsvitenskapelige fakultet til andre cand.mag.-grader ved universitetet. Det er cand.mag.-grader både ved Det historiskfilosofiske fakultet og Det matematisknaturvitenskapelige fakultet. I tillegg er det den interfakultære cand.mag.-graden.
GENERELL ORIENTERING under «cand.mag.-graden» ovenfor. Se ogsa reglement og utfyllende regler for tildeling av graden candidata/candidatus magisterii ved Universitetet i Oslo (bak i boka). Samfunnsvitenskapelig embetseksamen av høyere grad (cand.polit.-graden) bestar av to grunnfag og et hovedfag, slik at studietida til sammen blir på ca. år. Det arbeides med a innfore semesteremne som en del av samfunnsvitenskapelig embetseksamen. Det er ikke noen forutsetning at en ma ha samfunnsvitenskapelig cand.mag.- grad for å få en cand.polit.-grad, men en må først ha avlagt mellomfagseksamen i faget en tar hovedfag i, og en må ha avlagt prøve i samfunnsvitenskapelig statistikk eller ha eksamen hvor slik prøve inngår. Figurene på forrige side viser hvordan en setter sammen fag til Den samfunnsvitenskapelige cand.mag.-graden og cand.polit.- graden. De andre embetseksarnene ved fakultetet kan en ta i fagene pedagogikk (cand.paed.), psykologi (cand.psychol.), sosialøkonomi (cand.oecon.) og i sosiologi (cand.sociol.). Studiene til disse gradene atskiller seg fra samfunnsvitenskapelig embetseksamen ved ha andre inndelinger. I stedet for grunn-, mellom- og hovedfag er disse· studiene inndelt i avdelinger, selv om også disse studiene starter med grunnfag. Antall avdelinger og studietid varierer. Generelt kan en si at en i disse studiene i større grad konsentrerer seg om ett fag. Disse embetsstudier er beskrevet i avsnittene om de enkelte fagstudiene bak boka. Der finner du også reglement for disse embetsstudiene. Ved Universitetet i Oslo er det adgang til a avlegge magistergradsproven i folgende fag under Det samfunnsvitenskapelige fakultet: Pedagogikk Psykologi Sosialokonomi Sosialantropologi Sosiologi Statsvitenskap Magistergrad i psykologi gir ikke uten videre rett til a bruke tittelen psykolog. Etter lov om godkjenningm.v. av psykologer må de som har annen utdanning enn embetseksamen i psykologi fra norsk universitet, søke om godkjenning i hvert enkelt tilfelle. Mag.art.-graden består av to støttefag, som normalt er to grunnfag eller mellomfag, og ett hovedfag i tillegg til examen philosophicum. Det er vanlig at grunn- og mellomfagsstudiet inngår i magistergradsfaget. Det er å anbefale at disse avlegges før en tar fatt på magistergradsstudiet. For psykologi er det imidlertid krav om grunnfagseksamen med laud, og for statsvitenskap er det krav om mellomfagseksamen med laud. Magistergradsstudiet er mer spesialisert i sitt opplegg enn studiet til embetseksamen. Hovedfaget og avhandlingen inntar en mer dominerende plass i studiet som helhet, og avhandlingen forventes å være større og ligge på et høyere nivå enn for embetseksamen. Støttefagene har til oppgave a supplere hovedfaget, gi prøven den nødvendige bredde, og gjore den til et avrundet hele. Det ene støttefaget må støtte opp om kandidatens spesialområde innenfor hovedfaget. Det er vanskelig å gi faste regler for støttefag, og det er derfor mulig at visse fag og fagkombinasjoner risikerer ikke bli godkjent. For enkelte fags vedkommende er det forskriftene tatt inn fortegnelse over hvilke fag som generelt er godkjent som støttefag. Alle andre fag som ønskes benyttet som støttefag, må det imidlertid --i god tid før melding til magistergradseksamen sokes godkjenning for. Søknadsskjema fås ved fakultetssekretariatet og instituttene. Søknaden sendes det institutt hovedfaget hører inn under.
GENERELL ORIENTERING Eksamens- og undervisningsutvalget ved fakultetet. Ved melding til eksamen i forbindelse med magistergrad brukes det vanlige skjema for eksamensmelding. Alle magistergradsstudenter bør så tidlig som mulig diskutere studieopplegg og fagkombinasjoner med faglærere ved det institutt hovedfaget hører inn under. Til magistergraden gis det ikke graderte karakterer, bare bestått/ikke bestått, men bestått betyr her at kandidatens prestasjoner i alle deler av studiet, også støttefagene, er laudable, dvs. karakteren 2,5 eller bedre. Dispensasjon fra laudkravet for støttefagene kan gis når gjennomsnittkarakteren for de to fagene er laud og ingen av de to fagene er dårligere enn 2, 7. Magistergradsforskrifter for hvert enkelt fag med opplysninger om støttefag etc., fås ved henvendelse til de aktuelle institutter og hos studieveilederen. Reglement for magistergraden finner du bak i boka. Den som vil framstille seg til linsensiatgradsprøven, skal sende inn et arbeid han/ hun selv har forfattet. Kravene til lisensiatgradsavhandlingen er høyere enn til hovedoppgave/ magistergradsavhandlingen, se nedenfor. Den som fremstiller seg til lisensiatgraden, skal også holde to prøveforelesninger. For å fremstille seg til doktorgradsprøven må man enten ha avlagt vedkommende fags norske embetseksamen eller magistergrad *) Det er for tiden under utarbeidelse et reglement for en dr.polit./dr.psychol.-grad. Denne graden kan få konsekvenser for de gjeldende forskingsutdanningene ved fakultetet. Nærmere opplysninger kan fås hos studieveilederen. eller ha tilsvarende utdanning. Man må sende inn til bedømmelse et større arbeid man selv har forfattet, som ikke tidligere har vært godtatt som hovedoppgave, magistergradsavhandling eller lisensiatgradsavhandling. Arbeidet må representere en selvstendig forskningsinnsats, og det skal forsvares offentlig. Den som fremstiller seg til doktorgradsprøven, skal også holde to prøveforelesninger. Reglementene for doktorgraden og lisensiatgraden kan fås ved henvendelse til fakultetssekretariatet ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet. Ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet brukes følgende karakterskala ved eksamener i alle fag unntatt sosialøkonomi og sosialpedagogikk: Laudabilis prae ceteries Laudabilis Haud illaudabilis Non contemnendus 1,0-1,5 1,6-2,5 2,6-3,2 3,3--4,0 Beste karakter er altså 1,0 og dårligste karakter ved bestått eksamen er 4,0. Dårligere karakter enn 4,0 betyr at eksamen ikke er bestått. For de fleste fagene ligger karaktergjennomsnittet ved grunnfagseksamen omkring 2,7. I sosialøkonomi brukes også en gradert karakterskala, men inndelingene er forskjellig fra det forannevnte systemet, blant annet brukes hundredeler. Dette er nærmere beskrevet i avsnittet om sosialøkonomistudiet. Ved eksamen i sosialpedagogikk brukes bare karakterene bestått og ikke bestått. Nærmere beskrivelse om kriteriene for disse karakterene finner en i avsnittet om dette faget. Enkeltstudier ved de regionale høgskoler (dvs.
ført inn under eksamensloven) gir uten særskilt vurdering fritak for deler av cand.- mag.-graden ved instituttene. Fritak gis etter tid for tid prinsippet. De regionale høgskolene som er ført inn under eksamensloven, er distriktshøgskoler, ingeniørhøgskoler, kommunal- og sosialhøgskoler, pedagogiske høgskoler, Norsk Journalisthøgskole og Statens bibliotekhøgskole. En del utdanninger fra andre norske undervisningsinstitusjoner er også godkjent som del av universitetsgrader. Det er Nasjonalt koordinerende utvalg for godkjenning av eksamener som behandler slike søknader. Hvert halvår gir utvalget ut en ajourført liste over disse godkjente utdanningene. Studieveilederen kan gi nærmere opplysninger om dette. Studenter med utenlandsk utdanning som onsker a fa denne godkjent som del av grad ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet, kan søke fakultetet om dette. Søknad om slik godkjenning sendes til Det samfunnsvitenskapelige fakultet. Søkeren må selv gi en utførlig redegjørelse for studiets innhold, omfang og varighet, og legge ved attesterte kopier av vitnemål, kataloger, pensumlister o.l. dokumentasjon. For utdanning fra andre nordiske land gjelder regler for internordisk eksamensgyldighet fra 1. april 1976. Et av grunnprinsippene i disse reglene er at en skal ta utgangspunkt i den normerte (normale) studietid for de utdanninger som sammenliknes. Hos studieveileder får du nærmere opplysninger om de retningslinjer som gjelder ved vurdering av utenlandsk utdanning. Der får du også reglene for internordisk eksamensgyldighet. Det er Kirke- og undervisningsdepartementet som avgjør hvilken utdanningsbakgrunn som godtas for undervisning i skoleverket. For å bli adjunkt må du ha cand.mag.-grad med minst to fag som er godkjent for undervisning og pedagogisk utdanning fra pedagogisk seminar. For abli lektor må du ha cand.polit.-grad (eller en annen høyere grad) med minst to fag som er godkjent for undervisning og utdanning fra et pedagogisk seminar. Hvis du har lærerprøve eller annen lærerutdanning, gjelder andre bestemmelser. Se også brosjyren «Har du tenkt a bli adjunkt eller lektor? Orientering om universitetenes lererutdanning» g Lererutdanningsradets brosjyre «Lererutdanning», som fås hos studieveilederen. Spørsmål om kompetanse for undervisning kan ellers rettes direkte til Kirke- og undervisningsdepartementet. Det samfunnsvitenskapelige fakultet har søkt Kirke- og undervisningsdepartementet om å få massekommunikasjon grunnfag godkjent for arbeid i skolen. For tiden (mars 1985) er folgende universitetsfag godkjent for undervisning: Fag som er merket med samme tall, gir bare undervisningskompetanse i ett fag hvis de kombineres med hverandre. Norsk/nordisk Norrøn filologi Samisk Finsk Engelsk Tysk Fransk Russisk Spansk Italiensk Gresk Latin Fonetikk 2 Språkvitenskap med fonetikk 2 Lingvistikk 2 Allmenn litteraturkunnskap Historie Kunsthistorie Sosialøkonomi Rettslære (herunder offentlig rett og kriminologi)
Musikk Medisin Ernæringslære Miljøkunnskap Nordisk arkeologi Naturfag Biologi Kjemi Matematikk 3 Mekanikk 3 Informasjonsvitenskap 4 Informatikk 4 Datafag 4 Statistikk 4 Geologi 5 Geofysikk 5 Fysikk 6 Astronomi 6 Geografi 7 Planlegging/lokalsamfunn 7 Samfunnsorientert naturgeografi 7, 8 Etnografi/sosialantropologi 7, 8 Samiske studier Ietniske relasjoner 7 Samfunnsvitenskap 8 Statsvitenskap 8 Sammenliknende politikk 8 Offentlig administrasjon og organisasjonskunnskap 8 Samfunnsvitenskap 8 Sosiologi 8 Offentlig forvaltning og organisasjonslære 8 Psykologi 9 Pedagogikk 9 Sosialpedagogikk 9 Skoleforskning 9 Kristendomskunnskap 10 Religionshistorie/ religionsvitenskap 10 Filosofi 10 Id€historie 10 Teatervitenskap 11 Drama, film, teater 11 Folkeminnevitskap 12 Folkelivsgransking 12 Folkloristikk 12 Ved Universitetet i Oslo er det etablert et råd som har fått i oppgave å legge forholdene best mulig til rette for personer med funksjonsvansker. De hovedgrupper funksjonshemmede man her tenker på er: bevegelseshemmede, synssvekkede/blinde og hørselssvekkede/døve. Rådet vil i samarbeid med universitetets administrasjon søke: 1. Å finne tekniske løsninger med henblikk på adkomst, ferdsel og arbeidsmuligheter og 2. Å sette i verk praktiske tiltak for å lette undervisningssituasjonen. Eventuelle henvendelser kan rettes til konsulent Ellen Solheim, Helsefysikk/Vernetjenesten, Postboks 1060 Blindern, 0316 Oslo 3 (02) 45 64 33/45 64 96). Studenter ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet som ønsker å søke utsettelse av verneplikt, skal gå fram på følgende måte: Forsvarsdepartementet har utarbeidet et søknadsskjema som alle bes bruke (også de som søker om utsettelse av sivilarbeidertjeneste). Søknadsskjema fås i fakultetssekretariatet, 5. etasje, Administrasjonsbygningen, Blindern. Søknaden sendes eller leveres til Vernepliktsutvalget for Det samfunnsvitenskapelige fakultet, ved studieveilederen. Postadressen er: Postboks 1084 Blindern, 0317 Oslo 3. Vernepliktsutvalget (ved studieveilederen) behandler så søknaden og sender den videre til den militære eller sivile instans sammen med en uttalelse. Hvis en søknad ikke kan anbefales i samsvar med det studenten primært ber om, vil studenten få beskjed om dette til den adresse som er oppgitt på skjemaet.
fastsatte søknadsskjema slik at misforståelser og avslag på grunn av utløpte frister unngas. Søknadsfristen i lånekassen er, for studenter som er i gang med utdanning i vinterhalvåret, satt til l. mars dersom midlene skal være disponible før høstsemestrets start. Vanlig behandlingstid er ellers ca. 2 måneder. For studenter som skal pabegynne et studium, må søknad sendes så snart man har fått melding om at man er tatt opp ved studiet. Søknad sendes på særskilt skjema som bl.a. er utlagt i 1. etasje i Administrasjonsbygningen. Lan innvilges etter vurdering av - studieplan - sokers økonomi eventuell ektefelles formue. For søkere under 20 år tas det også hensyn til foreldres økonomi. Borteboerstipend gis etter en tilsvarende vurdering som for lån, men stipendet er også behovsprøvet etter ektefelle-inntekt. Det er dessuten regler for hvilke borteboere som får slikt stipend. Behovsprøvet stipend gis søkere som ikke er fylt 20 år eller som har to barn eller flere. Stipendet er behovsprøvet etter økonomien til søker og ektefelle, og for søkere under 20 år også etter foreldres økonomi. Universitetet i Oslo tildeler etter soknad studentstipend. Disse søkes for ett semester av gangen, og søknadsfristen er 1. oktober og mars for de påfølgende semestre. Stipendene kan søkes av alle studenter, men gis bare i sjeldne tilfeller til nye studenter. Søknadsskjema fås ved ekspedisjonskontoret i 1. etasje i Administrasjonsbygningen. Det eksisterer for ovrig en rekke legater som gir stipend til utdanningsformål. Opplysninger om de fleste av disse står i boken «Stipend og legathandboken 1985», utgitt av Universitetsforlaget. En del kommuner gir også stipend til studenter fra kommunen. Henvendelser om disse rettes til de enkelte kommuner.
Massemediene spiller en stadig større rolle i det moderne samfunn, og det er først og fremst deres fremvekst og utbredelse som har skapt dagens informasjonssamfunn. Denne utviklingen reiser en rekke spørsmål i tilknytning til medienes oppbygning og virkemåte i en bredere sosial sammenheng. Slike tema har fått en sentral plass både i empirisk samfunnsforskning og i den kritiske samfunnsdebatt. Medieforskningen har sitt opphav i ulike faglige tradisjoner, men i dag er studiet av massekommunikasjon et eget tverrvitenskapelig forskningsfelt der man systematisk utforsker de økonomiske, politiske, kulturelle, sosiale og psykologiske konsekvenser av den stadig økende spredning av sentralt formidlet kultur, normer og informasjon. Massekommunikasjon tar sikte pa a gi studentene en innføring i dette forskningsfelt, kombinert med grundige kunnskaper om dagens mediesituasjon. På den ene side vil faget gi grunnleggende teoretiske kunnskaper om kommunikasjon som sosialt fenomen, og en oversikt over de viktigste tilnærmingsmåter og problemområder i dagens forskning om medier og kommunikasjon. På den annen side vil det gi en grundig innføring i de enkelte medienes oppbygging og virkemåte, i publikums bruk av mediene og i deres reaksjoner på innholdet. Til sammen vil dette gi studentene kunnskaper av praktisk betydning på mange samfunnsområder og i ulike yrker, og et godt grunnlag for selvstendig og kritisk vurdering av medienes funksjoner i samfunnet, og av aktuelle mediespørsmål. Massekommunikasjon bygger på en generell samfunnsvitenskapelig forskningstradisjon, og kjennskap til sentrale sosiologiske og sosial-psykologiske begreper og tilnærmingsmåter vil lette tilegnelsen av vesentlige deler av pensum. Studenter som planlegger a ta andre samfunnsvitenskapelige fag bør derfor ikke velge massekommunikasjon som sitt første fag. Grunnfaget består av en hoveddel og en metodedel. For å lette oversikten er hoveddelen delt i 4 områder: 1. Generell innføring, som gir en grunnleggende teoretisk introduksjon til faget, og en oversikt over ulike faglige tilnærminger. 2. Medieinstitusjoner, som gir en oversikt over det norske mediesystem og de enkelte medienes organisatoriske oppbygging og virkemåte. 3. Bruk og påvirkning, som beskriver publikums bruk av ulike medier, og diskuterer medienes rolle i samfunnets opinionsdannende prosesser.
MASSEKOMMUNIKAS.JON 4. Kommunikasjon og samfunn, som tar opp viktige sider ved medienes rolle og funksjoner i det moderne samfunn. Denne inndelingen er i første rekke et praktisk hjelpemiddel i organiseringen av undervisningen, og må ikke oppfattes som adskilte deler. Innholdet i de enkelte områdene henger tvert imot nøye sammen, og må vurderes i forhold til hverandre. Metodedelen gir en innføring i samfunnsvitenskapelig metode og statistikk. Undervisningen er organisert i samarbeid med Institutt for statsvitenskap, og studentene følger det 2 semesters metodekurs som gis for grunnfagsstudentene statsvitenskap, og går opp til eksamen i dette.
Med utgangspunkt i en diskusjon av kommunikasjonsbegrepet gir del I en grunnleggende teoretisk introduksjon til studiet av kommunikasjon som sosialt fenomen. Kommunikasjon som et tverrvitenskapelig fagområde blir understreket, det blir vist hvorledes ulike faglige tradisjoner tilnærmer seg studiet av kommunikasjon, og det gis en oversikt over hvilke teorier og modeller de anvender på ulike kommunikasjonsproblem. Videre blir det lagt vekt på vise hvorledes ulike kommunikasjonsstrukturer og kommunikasjonsnettverk fungerer på ulike nivå i samfunnet, og hvilken rolle ulike kommunikasjonsformer spiller i samfunnets innflytelsesprosesser, med serlig vekt på medieorganisasjonene som maktfaktorer i dagens samfunn. Fiske, John: Introduction to Communication Studies, Methuen London 1982. Kap. 1,3-8. s. 140 Thunberg, Anne-Marie, Nowak, Rosengren & B. Sigurd: Samverkansspiralen, Liber Forlag, Stockholm 1979. Kapittel 3,4og9. s. Hernes, Gudmund: «Det mediavridde samfunn» i Samtiden nr. /, 1977. s. 1 Hoyer, Svennik: «Perspektiver», Del 1 i Maktutredningen: Rapporten om massemedier, NOU 1982:30, s. 21--83. s. 6 McQuail, Denis: Communication, Longman, London 1975, 2. utg. 1984. s. 237 Windahl, Sven & D. MeQuail: Kommunikationsmodeller, Studentlitteratur, Lund 1979. s. 90 s. 629 Denne delen gir en oversikt over det norske mediesystem, utvikling frem til i dag, og mulig fremtidig utvikling basert på ny medieteknologi. De enkelte mediene blir grundig diskutert, med vekt pa organisatorisk oppbygning, virkemåte og arbeidsformer. Videre blir nasjonal internasjonal nyhetsformidling tatt opp. 1. Dagspressen Behandler sentrale faktorer i utviklingen av norsk presse; markedsforhold og konkurranse mellom avisene; avisenes eierforhold og politiske tilknytning; samt intern organisering og arbeidsformer. Det tas forbehold om mulige endringer i pensum. rmere opplysninger ved institutt for presseforskning. I) = Inngår i artikkelsamlingen for massekommunikasjon grunnfag 2)
Høyer, Svennik: «Pressen», kapittel i Maktutredningen: Rapporten om massemedier. NOU 1982:30, s. 170-239. s. 69 NOU 1982:44: Pressestøtten. Kapittel 5-8, s. 16--38. s. 22 Andenæs, Ivar: «Norsk pressepolitikk og strukturutvikling i 1970- årene» i Pressens Årbog 1980, Institutt for journalistikk, Fredrikstad. s. 172» Gustavsson, Karl Erik: Dagspressens situasjon i Norden. Stensil, Gøteborg 1984. s. 24 s. 132 2. Radio og fjernsyn Tar opp organisasjonen med vekt på intern organisering, forhold til eksterne organer og økonomi; samt sentrale aspekter ved programtilbud og programpolitikk. Dessuten behandles det amerikanske fjernsynssystemet og utviklingen av satellittfjernsyn. Østbye, Helge: «Norsk rikskringkasting- # ett monopol, to medier» del IV i Maktutredningen: Rapporten om massemedier. NOU 1982:30 - # unntatt: kap. 20. Høst, Sigurd: «Utviklingen av norsk radios programpolitikk» i Pressens Arbog 1980, Institutt for journalistikk, Fredrikstad. Giersing, M.: TV i USA. Gyldendals sprogbibliotek, Kobenhavn 1982. NOU 1984:5 Kringkastingsreklame. Kap. 5 «Satellittfjernsyn omfang og virkninger». s.
s. 4022» s. 18 s. 480 3. Andre medier Gir en kort oversikt over bøker, periodisk presse og film. Dessuten behandles ny medieteknologi. Østbye: Helge: «Bøker, periodisk presse og film», kapittel 22 i Maktutredningen: Rapporten om massemedier. NOU 1982:30. s. I Mathisen, Kjell Olav: «Ny medieteknologi», kapittel 23 i Maktutredningen: Rapporten om massemedier. NOU 1982:30. s. Frith, Simon: «Sound Effect Youth, Leisure and the Politics of Rock», Constable, London 1983. s. 270 St.meld. nr. 17 (1981-82) Filmen og samfunnet. Kap. 3 s. 17-29, kap. 4 s. 30-42, kap. 5 s. 57--61, Vedlegg4 s. 130--152. s. 54-» s. 343 Nyhetsformidling Tar opp nyhetsbegrepet og nyhetskriterier og beskriver lokal, nasjonal og internasjonal nyhetsformidling. Carlsson, Ulla: Nyheterna och tredje virlden. Studentlitteratur, Lund 1981. s. 130 Bakke, Audun: Kommunaljournalistikk. Institutt for journalistikk, Fredrikstad 1984. Kap. 18. s. 252 s. 382 Denne delen tar for seg mottakersiden i kommunikasjonsprosessen. Først blir folks bruk av ulike medier beskrevet, og ulike teorier om spredning av kommunikasjon diskutert. Deretter blir det vurdert hvilke 1) = Inngar i artikkelsamlingen for massekommunikasjon grunnfag 2)
effekter kommunikasjonsdeltagelse kan ha, og betydningen for holdningsdannelse for utviklingen offentlig opinion blir diskutert. Til slutt blir medienes rolle i sosialiseringsprosessen tatt opp som eget punkt. 1. Publikums mediabruk Tar opp sentrale aspekter ved publikums bruk av ulike medier som bruksfrekvenser, bruksmønstre og stoffpreferanser. Diskuterer på hvilken måte ulike faktorer som f.eks. fysisk og psykisk tilgjengelighet, selektive mekanismer og gruppetilhørighet påvirker folks mediebruk. Werner, Anita: «Massemediene i et økonomisk og tidsbudsjettmessig perspektiv» Kap. 5 i Maktutredningen.: Rapporten om massemedier. NOU 1982:30, s. 84--94. s. 10 Østbye, Helge: «Publikum» kap. 20 i Maktutredningen: Rapporten om massemedier. NOU 1982: 30. s. 10 Høst, Sigurd: Bruk av massemedier. Stensil. Institutt for presseforskning. s. Noreng, ystein: «Lesing og kommunikasjon». Den norske bokklubben, Oslo 1974. Kapittel 5. s. 25» Robinson, John: «The changing Reading Habits of the American Public» i Journal of communication, vol. 30, nr. I. s. 12» s. 103 Rogers, Everett.: Diffusion of Innovations. 3. utg., Free Press, New York I 983. Kap. I, 5, 7 og 8. s. 156 Katz, Elihu, J. Blumler & M. Gurevitch: «Uses of Mass Communication by the Individual» i Davison & Yu (red.): Mass Communication Research, Praeger, New York 1974. s. Høst, Sigurd: Moderne bruksstudier - snarvei eller blindspor? Stensil nr. 55, Institutt for presseforskning, Oslo 1979. s. Windal, Sven: Uses and gratifications at the crossroads. Mediapanel, Lunds Universitet, 1980. s. s. 249 3. Effekter av kommunikasjonsdeltagelse Gir en oversikt over ulike typer effekter kommunikasjon og mediebruk kan ha for deltagerne og for samfunnet. 2. Teorier om spredning av kommunikasjon Diskuterer sentrale teorier innen effektforskningen med vekt på to-stegs-hypotesen og diffusjonsteori; beskriver anvendingstradisjonen og viktige innvendinger den; tar forsøk pa a bygge bro melanvendingstradisjonen. Werner, Anita & Mathisen: «Massemedienes innflytelse på publikum», kap. i Maktutredningen: Rapporten om massekommunikasjon, NOU 1980, s. 97--128. s. Katz, Elihu & Lazarsfeld: Personal Influence, del seksjon 2 (s. 43-133), Free Press, New York 1955. s. 9( Waldahl, Ragnar: «Kommunikasjon og politisk påvirkning» i Pressens Arbog 1977, C.A. Reitzel, Kobenhavn. s. 252' Pietila, Veikko: «On the effects of Mass Media: Some Conceptual Viewpoints» i Berg et al. (red.): Current Theories in Scandinavian Mass Communication Research, GMT, Grenaa 1977. s. 2 I) = Inngar i artikkelsamlingen for massekommunikasjon grunnfag 2)
McCombs, Maxwell: «Agenda-setting Research: A Bibliographical Essay» i Political Communication Review vol. 1 nr. 3, 1976. s. Siune, Karen & 0. Borre: «Setting the Agenda for a Danish Election» i Journal of Communication vol. 25, 1975. s. s. 184 4. Holdninger og offentlig opinion Tar opp holdningsbegrepet og diskuterer sentrale teorier for endring av holdninger; knytter forbindelsen mellom 'individuelle holdninger og offentlig opinion; og diskuterer kommunikasjonsprosessens rolle i utviklingen av offentlig opinion. Mannheim, Jarol: The Politics Within, Prentice-Hall, Englewood Cliffs 1975. Kapittel 2. s. 20» Hellevik, Ottar: Endring i standpunkt til norsk EF-medlemsskap: Betydningen av nærmiljø og politisk parti analysert ved hjelp av en krysspressmodell. Stensil, Institutt for statsvitenskap, Oslo 1973. Del2. s. 452» Nimmo, Dan: Political Communication and Public Opinion in America, Goodyear, Santa Monica 1978. Kapittel 7, s. 252- 276. s. 47 Oskamp, Stuart: Attitudes and Opinions, Prentice-Hall, Englewood Cliffs 1977, kapittel5. s. 22» Noelle-Neuman, Elisabeth: «The Spiral of Silence» i Journal of Communication, vol. 24, 1974. S. 80 Mendelsohn, Harold: «Some Reasons Why Information Campaigns Can Succeed» i Public Opinion Quarterly, vol. 37, 1973. s. Berelson, Bernard & Lazarsfeld & W. McPhee: Voting, The University of Chicago Press, Chicago 1954, Kap.4. s. s. 171 5. Medier og sosialisering Gir en oversikt over mediebruk hos barn og ungdom, og diskuterer medienes rolle i sosialiseringsprosessen. Liebert, Robert Joyce N. Sprafkin and Emily S. Davidson: The Early Window. Effects of the Television on Children and Youth. Pergamon Press, New York 1982. Kap. 1, 3-8. Appendix A. s. 183 Ulvær, Bjørn Petter: Barns mediebruk. Stensil. Institutt for presseforskning 1984. s. 26 McCron, «Changing Perspectives in the Study of Mass Media and Socialization» i Halloran (red.): Mass Media and Socialization, Kavanagh & Son, London 1976. s. Werner, Anita: «Feedback fra ungdom til massemedier» i Tidsskrift for samfunnsforskning nr. 2 1977. s. Rue, Keith: «Svenska ungdommar och deras relationer till video» i Thor Noras (red.): Mediekunnskap. Barn og billedmedier. Universitetsforlaget, Oslo 1984. s. Evans, Thordis Dalian: «De farlige bølgene» i Hilde Andresen (red.): Hva skjer foran skjermen? Cappelen, Oslo 1984. s. 18 s. 278 I) = Inngår i artikkelsamlingen for massekommunikasjon grunnfag 2)
Denne delen diskuterer sentrale sider ved rolle og funksjon det moderne samfunn, og medienes betydning for sosiale, økonomiske og tekniske utviklingsprosesser vurderes. Videre blir kommunikasjonsprosessens bet ydning for forholdet mellom ulike samfunnsgrupper i det moderne informasjonssamfunnet behandlet; likeledes hvordan kontakten mellom myndigheter og borgere bør organiseres for at sentrale demokratiske idealer skal oppfylles i dagens samfunn. I. Massesamfun n massekultur -- massemedier Tar opp medienes plass i utviklingen av det moderne samfunn; vurderer kommunikasjonsformenes betydning for ulike sosiale nettverk og kontaktformer; og diskuterer medienes rolle i kulturutviklingen i nasjonalt og globalt perspektiv. Kornhauser, William: «The Theory of Mass Society» i International Encyclopedia oft he Social Sciences, vol. 10, s. 58-46. s. Curran, James, Michael Gurevitch, Janet Woollacott: «The study of the media: theoretical approaches», i Michael Gurevitch, Tony Bennett, James Curran og Janet Woollacott (eds.): Culture, society and the media, London, Methuen, 1982. s. 18 Wilensky, Harold: «Mass Society and Mass Culture - Interdependence or Independence» i American Sociological Review, Vol. 1964. s. Rosenberg, Bernard, David Manning White, «Mass Culture Revisited l og Il», i Rosenberg & White (eds.): Mass Culture Revisited, New York, Yan Nostrand Reinhold & Co., New York, 1971 (s.3--21). s. 19l Shils, Edward: «Mass Society and Its Culture» i Rosenberg & White (eds.): Mass Culture Revisited. s. Hall, Stuart: «The rediscovery of 'ideology': return of the repressed in media studies», i Gurevitch et al. (eds.): Culture, society and the media. s. 3 Murdock, Graham: «Large Corporations and the Control of the Communications Industries», Gurevitch et al. (eds.): Culture, society and the media. s. Gallagher, Margaret: of Control in Media Organizations and Occupations, i Gurevitch et al. (eds.): Culture, society and the media. s. 2 Boyd-Barrett, J.O.: «Cultural Dependency and the Mass Media», i Gurevitch et al. (eds.): Culture, society and the media. s. Rønning, Helge: «Kulturdemokrati, finkultur, massekultur, folkekultur» i Kontrast nr. 19, 1970. s. 71 s. 205 2. Medier og sosial endring Diskuterer medienes rolle i sosiale, okonomiske og tekniske utviklingsprosesser, og beskriver hvordan ulike kommunikasjonsformer medvirker til spredning av ny teknologi og nye kulturformer. Curran, James: «Communications, power and social order», i Gurevitch et al. (eds.): Culture, society and the media. s. 2 Hedebro, Gran: Communication and Social Change in Developing Nations, lowa State University Press, 1982. Kapittel 1-2, 4-5, 6--8. s. 105 I) = Inngar i artikkelsamlingen for massekommunikasjon grunnfag 2)
Rogers, Everett: Diffusion of Innovations (third ed.), New York, Free Press, 1983, kapittel 3, 9 og 11. s. 120 s. 252 3. Samfunnskommunikasjon/ informasjonskløfter Tar opp hvilke forutsetninger som kreves for meningsfull deltagelse i samfunnets kommunikasjonsprosesser, og diskuterer medienes betydning for utviklingen av kunnskapsforskjeller mellom ulike befolkningsgrupper. Diskuterer også ulike prinsipper for kontakt og meningsutveksling mellom borgerne og offentlige myndigheter på ulike nivå. Abrahamson, Kenneth: «In formationsklyftor i kommunikationssamhallet» i Pressens Arbog 1977, s. 25-» Nowak, Kjell: «From information gaps to communication potensial» i Berg et al. (red.): Current Theories in Scandinavian Mass Communication Research, Grenaa, 1977. s. 2 Lyngdal, Lars Erik: Offentlig informasjon: Malsettinger, funksjoner, prinsipper. Stensil, Agder Distriktshøgskole, Kristiansand S., I 979. s. 5 Lorentzen, Pål: «Den offentlige forvaltningen og dagspressen», i Tidsskrift for samfunnsforskning, nr. 2, vol. 20, 1979. s. Østbye, Helge: «Vanskelige nyheter?» i Pressens Arbog 1980, Institutt for journalistikk, Fredrikstad. s. 7 s. 125 I) = Inngår i artikkelsamlingen for massekommunikasjon grunnfag 2) = Fas kjopt ved Institutt for presseforskning 4. Mediefilosojilideologi - og mediepolitikk Tar opp sentrale mediefilosofiske og -ideologiske tradisjoner, og gir en oversikt over aktuelle norske mediepolitiske spørsmål. Siebert, Fred, T. Peterson og W. Schramm: De fire pressesystemer. Institutt for journalistikk, Fredrikstad 1977. Raaum, Odd: Myten om pressefriheten, Universitetsforlaget, Oslo 1978. s. 223 s. 137 s. 360 Samlet sidetall hoveddelen: 3893 s. Hellevik, Ottar: Forskningsmetode i sosiologi og statsvitenskap, 4. utg., Universitetsforlaget, Oslo 1980, unntatt sidene: 48-52 (Nærmere om deduksjon) 129-140 (Sammensatte skalaer) 235-240 (Regresjonsanalyse) 256-257 (Multivariat korrelasjons- og regresjonsanalyse) 257-271 (Sammenslåing av variable til indekser) 271-286 (Gruppering av enheter) 341-344 (Estimering) s. 327 s.
Grunnfaget er beregnet å strekke seg over 2 semester. Nye kurs settes i gang hvert semester. Undervisningen er organisert slik at det gis forelesninger i fagets 4 hovedområder etter følgende plan: I. halvdel I. semester: 4 t.
2. halvde semester 1. halvdel 2. semester: 2 t. ukentlig i Medieinstitusjoner og 2 t. ukentlig i Bruk av påvirkning 2. halvdel 2. semester: 4 t. ukentlig i Kommunikasjon og samfunn. Ingen kurs er obligatoriske, men studentene oppfordres til a folge og delta aktivt i dem. Undervisningen er lagt opp slik at studentene bør følge forelesningene i den rekkefølge de er satt opp ovenfor. I tilknytning til de 4 hovedforelesningene holdes det 4 seminarer. Det forutsettes at studentene deltar aktivt i disse, også med oppgaveskriving. Undervisningen i metode/statistikk som gis felles med grunnfagsstudentene i stats- \ itenskap, strekker seg over 2 semester. Kurset består av ukentlige forelesninger og seminarer. Nye kurs starter hvert semester. 1. Eksamen i hoveddelen: 2 skriftlige prover pa 8 timer hver + en muntlig prøve 2. Eksamen i metode/statistikk: I skriftlig prove pa 4 timer. Grunnfagseksamen holdes hvert semester. Undervisningen er lagt opp slik at studentene skal ta eksamen bade i hoveddelen og i metode/statistikk etter l ars studier. Den endelige grunnfagskarakteren beregnes slik at eksamen i hoveddelen (de to 8- timers prøver og muntlig) gis 16 vekttall, og eksamen i metode/statistikk 4 vekttall. Mellomfaget bestar av grunnfag massekommunikasjon og et mellomfagstillegg av ett semesters varighet. Mellom fagstillegget krever fordypet kjennskap til metode og grunnlagsproblemer i medieforskningen, til medieorganisasjoner og journalistikk samt til publikumsanalyse. Pensum består av en fellesdel på ca. 1400 sider og en selvvalgt del pa 250--300 sider. Dessuten skal studentene skrive en semesteroppgave pa 15-20 sider. Semesteroppgaven og det selvvalgte pensum fastsettes i samråd mellom studenten og lærerne. Denis McQuail: Mass Communication Theory, Sage, London, 1983. s. 225 Klaus Krippendorf: Content Analysis, Sage, Beverly Hills, 1980. s. 180 John Hartley, Understanding News, Methuen, London, 1982. s. 180 OIle Findahl og Birgitta Hijer: Begripelighetsanalys, Studentlitteratur, Lund, 1984. s. Alexis S. Tan: Mass Communication Theories and Research, Grid Publishing, Columbus Ohio, 1981. Part II: Communication and Persuasion. s. 120 Jerome Singer: «The Power and Limitations of Television: A Cognitive-Affective Analysis», i Percy Tannenbaum (red.), The Entertainment Functions of Television, Lawrence Erlbaum Assoc., Hillsdale, New Jersey, 1980. s. George Comstock et al.: Television and Human Behavior, New York, Colubia University Press, Kapitlene I, 3, 4, 6 og 7. s. 200 Herbert J. Gans: Deciding What's News, Random House, New York, 1979. Kapitlene l til og med 9. s. 300 Ola B. Siverts: «Utilsiktet endring eller strategisk manipulasjon?» Pressens Arbog 1981 /82. s. 24 Sidetall fellesdelen: s.
Det foreleses over henholdsvis innholdsanalyse og det øvrige pensum av fellesdelen. Dessuten gis det et oppgaveseminar i tilknytning til semesteroppgaven. Før man kan melde seg til eksamen i mellomfagstillegget må man enten ha bestått grunnfaget i massekommunikasjon eller kandidaten melder seg opp samtidig til grunnfagseksamen og eksamen i mellomfagstillegget. I det siste tilfelle gis det ikke sensur for mellomfagstillegget dersom kandidaten ikke består til grunnfagseksamen. Dersom kandidaten ikke har bestått eksamen i grunnfagets metodedel (4 timer), sa avlegges denne samtidig med eksamen i mellomfagstillegget. Eksamen i mellomfagstillegget består av en semesteroppgave, en 8 timers skriftlig prøve og en frivillig muntlig prøve. Semesteroppgaven skal være innlevert og godkjent før man kan gå opp til skriftlig eksamen. Innen nærmere fastlagt frist, som kunngjøres i forelesningskatalogen, skal kandidaten levere semesteroppgaven i to eksemplarer på instituttet. Semesteroppgaven skal ha et omfang på 15-20 maskinskrevne A4 sider, med et sammendrag på ca. 10 linjer. Semesteroppgavene i massekommunikasjon vil være offentlig tilgjengelig som en del av instituttets samlinger etter at de er godkjente. Ved beregning av karakteren før muntlig prøve teller semesteroppgaven og skriftlig eksamen med en halvpart hver. Både ved den skriftlige og muntlige delen av pensum kan det eksamineres i den selvvalgte delen av pensum. Ved muntlig eksamen må kandidaten dessuten vente å bli eksaminert i tilknytning til semesteroppgaven. Ved beregningen av den endelige karakteren for mellomfaget teller karakteren for grunnfaget i massekommunikasjon, inkludert eksamen i metode/statistikk, med ½, og karakteren for mellomfagstillegget med %. Under forutsetning av godkjennelse vil undervisningen starte i vårsemestret 1986. Studenter som er interessen i åta mellomfagstillegget bør henvende seg til Instituttet for nærmere opplysninger.
Adresse: Pedagogisk forskningsinstitutt Helga Engs hus, 2. etg., blokk C P.b. 1092 Blindern, 0317 Oslo 3 Tlf. (02) 45 53 51 1. Alle som skal starte pedagogikkstudier ved Pedagogisk forskningsinstitutt, uansett hvilken eksamen i pedagogikk de sikter mot, må ha studierett ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet. Jfr. Reglement for utfyllende regler for adgangsbegrensningen til Det samfunnsvitenskapelige fakultet, bak i boka. 2. Alle pedagogikkstudenter skal hvert semester de studerer ved instituttet fylle ut «Intern fagp&melding/semesterkort», som innleveres like etter at semestret har startet. Slikt skjema fås ved henvendelse til instituttet. Studenten må ha betalt semesteravgiften for vedkommende semester før innlevering av fagpåmelding til instituttet. For pedagogikk grunnfag ble det innført ny studieplan fra og med høsten 1975 og for mellomfag og hovedfag fra og med våren 1976. Studenter som har avlagt helt grunnfag eller mellomfag etter gammel studieordning, kan begynne på henholdsvis mellomfag og hovedfag etter ny studieordning. I sistnevnte tilfelle må imidlertid karakteren til mellomfaget eller mellomfagstillegget være 2, 7 eller bedre. Studenter som onsker astarte på mellomfagstillegget eller hovedfaget på grunnlag av annen ekstern utdanning, må søke instituttet om dette. En gjør oppmerksom på at for studenter som skal opp til grunnfagseksamen høsten 1985, er det studieplanen i Studiehandboka 1984/85 som gjelder, mens planen i foreliggende studiehandbok gjelder for studenter som skal opp våren og høsten 1986. Pedagogikk er læren om oppdragelse og undervisning. Siktepunktet for pedagogikkstudiet, som har vært studiefag ved Universitetet i Oslo siden 1939, er å oppnå innsikt i oppdragelses- og undervisningsprosessens egenart, former, betingelser og mål, slik at kandidaten skal bli i stand til å analysere, forstå, vurdere og utøve pedagogisk virksomhet. Den pedagogiske vitenskap må i sin analyse av pedagogisk virksomhet trekke inn synspunkter av både normativ og deskriptiv art fra en rekke vitenskaper. Av sentrale hjelpevitenskaper for pedagogikkstudiet kan nevnes filosofi, historie, psykologi og sosiologi.
ratur er ordnet ut fra de ulike pedagogiske deldisipliner. Man legger likevel vekt på at studentene for a belyse spesifikke problem, søker integrere kunnskap fra de ulike pedagogiske deldisiplinene. I dag er det mulig a folge disse studieveier: - som del av cand.mag.- og cand.polit.- eksamen; grunnfag, mellomfag, hovedfag. - som embetsstudium: avdelinger som fører fram til cand.paed.-graden. magistergraden i pedagogikk. Grunnfag gir kompetanse og grunnlag for undervisning i valgfaget Person/ære på grunnskolens ungdomstrinn og for undervisning ipsykologi som del av samfunnsfag og som valgfag i den videregående skole. Det kreves fagmetodikk med fagdidaktikk som del av den praktisk-pedagogiske utdanningen på samme måte som for andre skolefag. Kanskje like viktig er den mer uformelle kvalifisering som et pedagogikk grunnfag gir med tanke på lærerrollen i dagens skole. Grunnfagsstudiet tar opp mange spørsmål og problemer som angår lærere og elever, og soker a sette skolen inn i en samfunnssammenheng og a analysere forholdet skolesamfunn. Skolens læreplaner og problemer i forbindelse med planlegging og gjennomføring av undervisning er et sentralt element i studiet. Det samme er en rekke spørsmål som vedrører elevene og deres forutsetninger utvikling, læring, motivasjon. Kunnskap om, innsikt i og forståelse for den enkelte lærer og for lærere som fyller spesielle funksjoner som f.eks. sosiallærer, undervisningsinspektør og skoleleder. Mellomfaget vil, på grunn av den valgfrihet studenten har når det gjelder emne for semesteroppgave langt på vei kunne «skreddersyes» etter enkelte læreres eller lærergruppers behov. Og studiet fungerer i dag også som videreutdanning for lærere som har behov for å kvalifisere seg for yrkesfunksjoner i skolen som del av læreryrket og lærerrollen. Psykologidelen i mellomfagstillegget vil kunne gi generell innsikt om personlighetsutvikling ut fra utviklingsproblemer/psykogene lærevansker, en innsikt som f.eks. vil kunne være verdifull for en lærer som fungerer som rådgiver i den videregående skole. Det historisk-sosiologiske pensum vil kunne bidra med innsikt rettet mot forståelse av den samfunnsmessige sammenheng skole og utdanning står under innflytelse av. Didaktikkdelen åpner bl.a. for mulighet for a konsentrere seg om didaktiske spørsmål knyttet til spesielle skoleslag eller utdanningsinstitusjoner og/eller spesifikke fag eller områder, som fremmedspråkpedagogikk, åpen-skole spørsmål, evaluering, læremidler, lesevansker og leseundervisning på begynnertrinnet etc. Et hovedfag i pedagogikk kan kvalifisere for mange forskjellige oppgaver avhengig av det fordypningsområde studenten har valgt for hovedfagsstudiet. Studenter som har tatt pedagogikk hovedfag sitter i mange forskjellige stillinger i skoleverket, f.eks. ved de pedagogiske høgskoler og distriktshøgskoler, innenfor skoleadministrasjonen på ulike nivåer, innenfor den pedagogiske veiledningstjenesten, i forlagsstillinger, stillinger innenfor ulike massemedia etc. Embetsstudiet i pedagogikk er, bortsett fra de forskningsrettede studier til magistergraden og doktorgraden, den høyeste pedagogiske utdanning i landet vårt. Det er innrettet mot yrkesfunksjoner som lektor- og amanuensisstillinger i pedagogikk ved universitetet, distriktshogskoler og lærerskoler m.m. Videre gir embetsstudiet kompetanse for stillinger i den pedagogisk-psykologiske rådgivningstjenesten på linje med cand.- psychol. Ellers kvalifiserer embetsstudiet i pedagogikk bade formelt og reelt for en rekke yrkesfunksjoner innen skoleadministrasjonen på høyere nivå, for arbeidet med lærebøker (forlag), i den pedagogiske veiledningstjenesten både ved pedagogiske sentra og som konsulenter ved skolekontor (kommunale- og fylkeskontor), innen voksenopplæring, for forsøks- og utviklingsarbeid etc. Magistergradsstudiet kvalifiserer i første rekke for forskningsarbeid. Grunnfagsstudiet tar sikte på å gi en generell innføring i sentrale pedagogiske disipliner. Grunnfagseksamen i pedagogikk kan inngå i en fagkrets som fører fram til cand.- polit. eller cand.mag. eksamen. Den kan videre benyttes som støttefag til magistergraden. I den utstrekning instituttet har kapasitet til det, innledes studiet med et introduksjonskurs som tar sikte på å gi en oversikt over pedagogikkens virkefelt og forskningsområder. Deretter følger en innføring i noen sentrale pedagogiske disipliner: Pedagogisk psykologi med allmennpsykologisk innføring: En tar her opp psykologiske begreper, teorier og forskningsresultater som er relevante den pedagogiske situasjon. Ved siden av den allmennpsykologiske innføring omfatter disiplinen følgende emner: Utvikling (barne- og ungdomspsykologi) og læring. Pedagogisk historie, pedagogisk filosofi og pedagogisk sosiologi: Pedagogisk historie omfatter den norske skoles historie, pedagogisk id€historie og komparativ pedagogikk. Pedagogisk filosofi omfatter filosofiske problemer med relasjon til pedagogisk forskning og pedagogisk virksomhet. Pedagogisk sosiologi omfatter begreper og teorier fra sosiologien som har betydning for forståelsen av pedagogiske problemer. Didaktikk og oppdragelsesteori: En tar her opp målsettingsproblemer, utvelging og organisering av lærestoff og læringsaktiviteter og tilrettelegging og vurdering av oppdragelses- og undervisningssituasjoner. Dessuten omfatter grunnfag et innføringskurs i forskningsmetoder. Kurset tar sikte på å den innsikt studenten ha behov for under studiet av pedagogisk forskningslitteratur. Undervisningen for grunnfagsstudiet vil bli gitt både som forelesninger og i seminarform. Ved siden av undervisning i de ulike deler av faget blir det avholdt seminarer for integrering av de ulike disipliner som inngår i grunnfaget. Melding om undervisningen for grunnfag vil for hvert semester bli gitt i forelesningskatalogen. Til hver av de pedagogiske disiplinene og til kurset i forskningsmetoder er det utarbeidet en mål- og emnebeskrivelse. Dessuten følger veiledende forslag til grunnbøker. Forslag til utfyllende lesing vil bli gitt i tilknytning til undervisningen. De foreslåtte grunnbøker presiserer nærmere de emnene som er angitt for grunnfagsstudiet, og angir et rimelig nivå og omfang av disse emnene. Studentene kan lese andre grunnbøker, men må påse at disse gir en tilsvarende dekning. Melding til eksamener i pedagogikk skjer på spesielt skjema ved universitetets ekspedisjonskontor og ikke ved instituttet. Frister for melding til eksamen gjøres hvert semester kjent i forelesningskatalogen. Grunnfagseksamen består av to skriftlige prover som hver varer 8 timer. Det gis en samlet karakter for de to prøvene etter gradert skala. Eksamensoppgavene gis med utgangspunkt i studieplanens mål- og emnebeskrivelse. Første dag gis det to oppgaver av essaytypen, hvorav den ene skal besvares.
Andre dag gis det 5 småoppgaver, hvorav kandidaten velger bort en oppgave. Det understrekes at eksamensoppgavene både kan bli gitt innenfor de enkelte disipliner av studiet og at de kan omfatte integrering av flere disipliner. I tillegg kommer en 4 timers prøve i forskningsmetoder. Ved vurdering av denne siste prøven brukes skalaen bestått - ikke bestått. Melding til grunnfagseksamens hoveddel forutsetter at studenten har avlagt eller meldt seg til prøven i forskningsmetode.
Pedagogisk psykologi omfatter den psykologiske kunnskap og viten som kan bidra til forståelse av oppgaver og problemer som knytter seg til oppdragelse og annen hjelp i oppveksten, og til den mer systematiske opplæringsvirksomhet som blir organisert for mennesker på ulike aldersnivå og med ulike formål, herunder spesialpedagogiske tiltak. Innholdet i denne disiplinen knyttes til psykologiske begreper, teorier og forskningsresultater som er relevante for pedagogisk virksomhet, både i den generelle oppdragelse og i undervisningssituasjoner. Kunnskapsinnholdet skal bidra til å belyse såvel teoretiske som praktiske oppdragelsesog undervisningsproblemer. Innholdet i den pedagogiske psykologi er altså ikke avgrenset til å omfatte bare det som kan anvendes i pedagogisk virksomhet. Disiplinen omfatter også stoff som kan bidra til å prege faglig tenkemåte og holdninger, og derved gi et bedre grunnlag for valgavgjørelser i situasjoner som krever pedagogiske vurderinger. Hvilken psykologisk kunnskap som oppfattes som relevant i den pedagogiske virksomhet, vil ikke bare bestemmes av emnenes art og innhold, men også ut fra hvilket synspunkt en nærmer seg disse, og på hvilken måte en arbeider med dem. Det er ikke minst den enkelte pedagog som avgjør i hvilken grad og på hvilken måte den psykologiske kunnskap og innsikt gjøres relevant for den pedagogiske virksomhet. For at dette skal lykkes i studiet, kreves det innsats ikke bare på det rent teoretiske plan, men også når det gjelder å relatere teoretisk kunnskap til praktiske situasjoner og ikke minst til en selv og ens egen pedagogiske virksomhet. Psykologistudiets bidrag innenfor pedagogikken vil dermed først og fremst ligge i de muligheter det gir til å utdype og klargjøre pedagogens forståelse av sin virksomhet, seg selv og de mennesker han/hun får å gjøre med i sin virksomhet. Målet for innføringsstudiet i pedagogisk psykologi er å utruste og motivere for videre pedagogisk fagstudium og for praktisk pedagogisk virksomhet. Studiet skal føre fram til (1) kjennskap til disiplinens terminologi og metoder, (2) oversikt over disiplinens grunnleggende problemer og områder, (3) et visst kjennskap til ulike teoretiske synsmåter og prinsipper og (4) innsikt i psykologiens betydning for pedagogikken. Studenten skal kunne anvende pedagogisk-psykologiske fagtermer i samsvar med definisjoner eller presiseringer som han/ hun kan gi en faglig begrunnelse for. Det kreves kjennskap til de metoder og metodeproblemer som er særlig aktuelle innenfor den pedagogisk-psykologiske forskning. På grunnlag av denne kunnskap skal studenten kunne tolke og vurdere kritisk aktuelle forskningsresultater. Videre kreves kunnskap om sentrale psykologiske fenomener og prosesser og sammenhenger mellom disse. Studenten skal ha et visst kjennskap til sentrale teoretiske synsmåter eller forklaringsprinsipper innenfor de ulike pedagogisk-psykologiske problemomrader.
vitenskap og for praktisk pedagogisk virksomhet. Disiplinen pedagogisk psykologi omfatter generell innføring i (A) allmenn psykologi, (B) utvikling (barne- og ungdomspsykologi) (OC) En konsentrerer seg her om generelle begreper og prosesser som et grunnlag for studiet av utvikling og læring. Grunnleggende kognitive funksjoner: persepsjon, språk, begrep, tenkning, intelligens. Lering, læring/modning, arv /miljø. - Emosjonelle motivasjonelle prosesser. Konflikt og tilpasning. - Sosiale prosesser, gruppedynamikk, innstillinger, normer og roller. Utvikling, vekst, modenhet, utviklingsoppintegreringsprinsippet, sekvensprinsippet, stadieprinsippet. Ungdomsalderens spesielle problemer: Kjønnsmodning, identitetsproblemet, yrkesvalg, kriminalitet og stoffbruk som ungdomsfenomen, ungdomsseksualitet. a. Fysisk og motorisk utvikling: Generelle utviklingstrekk. b. Kognitiv utvikling: Generelle utviklingstrekk ved persepsjon, språk, begrep, tenkning, intelligens, kreativitet. c. Utviklingen av motiver og emosjoner: Generelle utviklingstrekk, spesifikke grunnleggende behov og emosjoner. d. Sosial utvikling: Generelle utviklingstrekk ved forholdet til voksne og til jevnaldrende. e. Moralsk utvikling: Internaliseringsprosessen. av normer, verdier, samvittighet, karakter. f. Religiøs utvikling: Generelle utviklingstrekk ved religiøs tenkning, opplevelse og atferd. g. Interesseliv og skapende virksomhet: Generelle utviklingstrekk ved lek, forming og andre aktiviteter, Jeseinteresser og bruk av massemedia. Ego- (selv-)utviklingen. Personlighetens utvikling og integrasjon. Familien og øvrige sosialiseringsprosessen. a. Begrepet operasjonelt og teoretisk definert. b. Overordnet prinsipp: Læring som resultat av samspill (interaksjon) mellom en person og en situasjon. Personforutsetninger. Situasjonsbetingelser. Læring og eller lærevansker i tilknytning til personforutsetninger og situasjonsbetingelser. c. Læreprosessen. Assosiativ læring. Kognitiv læring. d. Hukommelse og glemsel. Overføring av Korttids- og langtidshukommelse. Prosesser og faktorer av betydning for hukommelse og glemsel av ulike typer av lærestoff og ferdigheter. Generalisering og diskriminering. Retroaktiv og proaktiv letting og hema. Emosjonell og motivasjonell lering. Emosjoners og motivers betydning for le ring og prestasjoner. Perseptuell lering. Oppmerksomhet. Selektivitet.
c. Ferdighetslæring. d. Begrepslæring. Språklæring. e. Læring av prinsipper. f. Tenkning. Kritisk tenkning. Skapende tenkning. Problemløsning. g. Sosial læring. Atkinson, R.C., Atkinson, R.L. & Hilgard, E.R.: Introduction to psychology. 8. utg., 1983, kap. 1, (s. 53-57), 3-5, 7-14, 17--18. Child, D.: Psychology and the Teacher. London 1981, kap. 3, 5-8 og 10. Evenshaug, og Hallen, D.: Barne- og ungdomspsykologi. 2. utg., Oslo 1977 (eller senere utgaver). Rørvik, Pedagogisk psykologi med generell psykologisk innføring. 2. utg., Oslo 1976 (eller senere utgaver), kap. 1- 15. Stensaasen, S. & Sletta, 0.: Gruppeprosesser, læring og samarbeid i grupper. Oslo 1983. Dei pedagogiske problema som desse delområda skal gi innsikt i, er på mange matar ulike. Men dei er også på same tid i nær slekt med kvarandre. Til dels hoyrer dei vår eiga tid til, og til dels var dei aktuelle i tidlegare tider. Dei har like ofte med den pedagogiske røyndommen å gjere som med den pedagogiske ideverda. Problema kan dreie seg om konkrete forhold, og dei kan vere av prinsipiell karakter. Men felles for dei er at dei må sjåast i ein kulturell og samfunnsmessig samanheng for å bli rett forstått. Dette gjeld like mykje om problema er filosofiske eller sosiologiske, om dei har med samanlikningar mellom pedagogiske fenomen over landegrensene å gjere, og like mykje om problema er fortidige eller nåtidige. Det er dessutan eit karakteristisk trekk ved desse problema at dei i stor utstrekning er naturlege forskningsobjekt også for fleire andre vitskaplege disiplinar; såleis for sosial og politisk historie, filosofi og andre samfunnsvitskapar. Derfor er det også lite skarpe grenser mellom desse forskningsgreinene og dei delområda av pedagogikken som det her gjeld. Studiet av pedagogisk historie, pedagogisk filosofi og pedagogisk sosiologi skal ikkje berre gi innsikt i pedagogiske problem og i deira samanheng med kultur og samfunnsforhold i fortid og nåtid. Det skal samstundes gi kjennskap til forskningsmetodar som nok er mest aktuelle på desse delområda, men som på same tid er av interesse under studiet av også andre delar av pedagogikken. Studiet av pedagogisk id€historie forer inn i dei sentrale problemstillingane i oppseding og undervisning som kvar generasjon, og ikkje minst vår eigen, må ta opp til vurdering. Idhistoria avspeglar bade den humanistiske, naturvitskaplege og samfunnsmessige sida ved pedagogikken og viser korleis intellektualistiske, biologiske og sosiologiske menneskesyn er med og bestemmer målsetting, fag og metodar, læreplanar og skoleordning. I relasjonane individ/samfunn og samfunn/skole kjem det politiske og sosiale aspektet klart fram. Id€historia er ei viktig kjelde til kunnskap om pedagogiske og skolepolitiske forhold, og studiet vil kunne skape vidsyn og betre forståing av den kontinuerlege debatt om oppseding og undervisning. Studiet omfatter: 1. Realismens pedagogiske idear. 2. Opplysningstida idar og sentrale pedagogar. 3. Den klassisk-idealistiske epoken. 4. Tankeretningar og reformpedagogar på 1800-tallet. 5. Pedagogiske hovudstraumar i vårt hundreår.
Myhre, 1. Pedagogisk idehistorie fra oldtiden til 1850, og 2. Pedagogisk id&historie fra 1850 til i dag. Oslo 1976. Studiet av den norske skoles historie skal omfatte både den utviklinga som faktisk har skjedd, og dei krefter og motiv som har vore med på å bestemme denne utviklinga. Så langt det er råd, skal dei pedagogiske problema sjåast i samfunnsmessig, kulturell og politisk samanheng. Den norske pedagogiske historie bør dessutan sjaast i samanheng med den generelle pedagogiske id¢- historia. Studiet skal gjelde utviklinga heilt fram til dei aktuelle problema i norsk skole, og dessutan omfatte kjennskap til dagens grunnskole i dei andre nordiske landa. Studiet omfattar: 1. Grunnskolen. Allmugeskole - # folkeskole grunnskole. 2. Ungdomsskolar. Folkehogskolar, fylkesskolar, kristelege ungdomsskolar. 3. Den vidaregåande skolen. Borgarskole - middelskole - realskole. Latinskole lerd skole - gymnas vidaregåande skole. 4. Lærarutdanninga. Seminar lerarskolar pedagogiske hogskolar. Lærarutdanninga ved universiteta. 5. Einskapsskole og differensiering. Standskolesystemet einskap til 5.- til 7.- # til 9.-12. trinn. Differensiering i grunnskolen og vidaregåande skolar. 6. Mål og middel i undervisninga. Formål. Læreplanar. Fagkrins. Arbeidsmatar og hjelpemiddel. 7. Evaluerings- og kompetanseproblem. Karaktergiing. Eksamensordningar. 8. Styringsorgan og ansvarsfordeling. Skole kyrkje. Skole stat, fylke, kommune, krins. Ulike råd og organ i skolestellet. 9. Komparativ pedagogikk. Grunnskolen i dei nordiske land. Dokka, Reformarbeid i norsk skole. Oslo 1981. Hoigard, E. og Ruge, Den norske skoles historie. (Til 2. verdenskrig.) Oslo 1971. Grunnskolen i Norden 1976. N.U.B. 1976: Det sentrale siktemålet med studiet av pedagogisk filosofi er å gi ei innføring i korleis denne kan vere med abelyse sentrale pedagogiske spørsmål. Ein søkjer å nå dette målet gjennom ei analyse av sentrale pedagogiske omgrep, ulike sider ved undervisning og oppseding og sentrale pedagogiske grunnlagsproblem. Studiet omfattar: Klargjering av omgrepsbruk og filosofiske premissar som ligg bak ulik bruk av folgjande sentrale pedagogiske omgrep: undervisning oppseding laering utvikling indoktrinering - autoritet - # fridom danning allmenndanning - innhald - laerestoff - kunnskap - teori praksis - mal - verdiar Løv lie, L.: Pedagogisk filosofi for praktiserende lærere. I: Pedagogen, nr. 1, 1974, s. 19--36. Schofield, H.: The Philosophy of Education. An introduction. London 1973. Kap. 1-4, 6--9, 11 og 13.
Pedagogisk sosiologi har med dei kreftene a gjere som er verksame i den allmenne sosialiseringsprosessen. I studiet kjem ein også inn på dei einingane og mønstra i skole og samfunn som hoyrer med i og er med og styrer denne prosessen. I studiet vil det norske undervisningsverket vere det naturlege grunnlaget for den faglege framstillinga. Studiet omfattar: Utdanning og ulikhet. 2. Skolen som samfunn og kultur. 3. Funksjonshemninger og sosiale avvik i skolen. 4. Utdanning og lokalsamfunn. 5. Utdanning og etniske grupper. 6. Utdanning og kjønnsroller. Ho&m, A. & Hogmo, A.: Kompendium i pedagogisk sosiologi. Pedagogisk forskningsinstitutt, Oslo 1984. I didaktikk og oppdragelsesteori behandles spørsmålene om undervisningens og oppdragelsens (mål og innhold), DAN (metoder/midler) og (begrunnelse). For å besvare disse spørsmålene i en gitt situasjon må det gjøres en rekke overveielser og foretas valg. Didaktikk og oppdragelsesteori bidrar her med en teoretisk bakgrunn og en ramme for slike overveielser og beslutninger. Formålet med studiet i didaktikk og oppdragelsesteori er å 1. Klargjøre og systematisere forhold som angår sentrale problemer innenfor undervisning og oppdragelse. 2. Gi kunnskap og forståelse som undervisnings- og oppdragelsesmessige vurderinger og avgjørelser kan baseres på. 3. Bidra til a utvikle et helhetssyn på faget pedagogikk. Studiet i didaktikk og oppdragelsesteori skal altså i første rekke gi oversikt over et stort fagområde og innsikt i de vurderinger som bør gjøres på ulike ledd i undervisnings- og oppdragelsesprosessen. Ettersom de andre områder i studiet behandler spørsmål som har konsekvenser for undervisnings- og oppdragelsesmessige vurderinger og avgjørelser, er det en forutsetning at disse er gjennomgått eller studeres parallelt slik at dette fagstoffet kan anvendes i studiet av didaktikk og oppdragelsesteori. Slik sett kan didaktikk og oppdragelsesteori betraktes som et fagfelt som har en viktig oppgave i a integrere fagstoff fra andre deler av pedagogikkfaget og relatere dem til undervisning og oppdragelse. Studiet omfatter en generell del (A) som tar opp enkelte grunnlagsproblemer, en del (B) som er knyttet til noen sentrale didaktiske kategorier og en del (C) som tar opp noen sentrale oppdragelsesteoretiske emner og problemstillinger. Nedenfor følger en oversikt over de hovedemner innenfor disse tre delene som det kreves at studenten skal ha innsikt i og kunne redegjøre for og gi en faglig drøfting av. -- Didaktik kens og oppdragelsesteoriens funksjon og forholdet til de ovrige pedagogiske disipliner. Forholdet mellom sentrale begreper som undervisning og oppdragelse undervisning/ oppdragelse og opplæring/ danning undervisning/ oppdragelse og le ring/utvikling/ sosialisering/ enkulturasjon/ personalisering - Forholdet teori praksis. Ulike prinsipielle oppfatninger av undervisning og oppdragelse belyst ut fra undervisningstradisjoner eller retninger. Forholdet mellom menneskesyn/samfunnssyn og synet på undervisning og oppdragelse. - Undervisningens og oppdragelsens mulighet og grenser. - Pedagogisk mandatfordeling.
Didaktikkstudiet er nedenfor delt i to hoveddeler med delemner som sees i sammenheng med grunnlagsproblemer under A. Den første delen gir oversikt over noen didaktiske kategorier som står sentralt i pedagogisk arbeid. Andre delen er innsikting på praktisk planlegging og giennomforing av undervisningen. All undervisning og oppdragelse bygger på visse intensjoner og er derfor målrettet. For dette emnet vil det bli lagt vekt på: skolens overordnede oppgave, med utgangspunkt i den generelle del av Mønsterplanen og av Læreplan for den videregående skole (henholdsvis kapitlene «Skolens oppgave» og «Mal og midler») Sentralt i denne sammenheng står skolens rolle og funksjon i dagens samfunn sett i forhold til generelle pedagogiske grunnlagsproblemer - sammenheng mellom skolens overordnede mål og undervisningsmålene. - forståelse og vurdering av hvilke konsekvenser ulike former for målutforming kan ha. Innhold Det vil her bli lagt vekt på: - spørsmål om hva en læreplan er og hvordan den blir til - utvelgelse og organisering av skolens innhold. De sentrale tema her blir faglige, individpregede og samfunnsrettede kriterier som basis for utvalg, og tverrfaglig kontra fagsentrert organisering. Dette blir drøftet både generelt og i relasjon til norske læreplaner sammenheng mellom skolens overordna mål, læreplaner og lærestoff i undervisningen. 3. Undervisningens forutsetninger Under dette emnet vil en legge vekt på følgende forutsetninger og forholdet mellom dem: - forutsetninger hos eleven selv (læreforutsetninger) - forutsetninger knyttet til sosiale og kulturelle forhold ressurser og ressursbegrensninger i arbeidet (rammefaktorer). 4. Metoder, arbeidsmåter og organiseringsformer Sentralt i dette problemområdet står: valg mellom alternativer når det gjelder undervisningsprinsipper eller aktivitetsformer, styrings- og organiseringsformer og diff erensieringsformer - forholdet mellom mål, lærestoff og arbeidsmåter. 5. Læremidler Det vil her bli lagt vekt på begrepsbruk, ulike former for læremidler og deres rolle i undervisningen. Evaluering De mest sentrale emner for dette studieområdet blir: - ulike sider ved evalueringsbegrepet og dets anvendelse ulike formål som evalueringen kan ha og ulike evalueringsformer - sammenheng mellom ulike typer undervisningsmal, le restoff og arbeidsmåter og ulike evalueringsformål og evalueringsformer. Ved studiet av dette emne vil en gå ut fra to innfallsvinkler: 1. Undervisningsplanlegging i dagens skole med utgangspunkt i regelverk og læreplaner. 2. Didaktisk relasjonstenkning. Styring av undervisningen er i første rekke tillagt mål og innhold. Men i praktisk arbeid er ikke dette de eneste faktorer som virker inn på undervisningen. Det kan også i ulik grad tilskrives elevene, lærerne, rammefaktorene osv.
Didaktisk relasjonstenkning står for sammenhengen mellom de didaktiske kategorier i planlegging og gjennomføring av undervisning. Oppdragelsens vesen og egenart. Intensjonal og funksjonal oppdragelse. Funksjoner og prosesser i oppdragelsen. Oppdragerens rolle i forholdet til barnet, samfunnet og kulturen. Oppdragelsens polare struktur. Målsetting i oppdragelsen. Målsettingens funksjon i oppdragelsen. Formale og materiale målbestemmelser. Generelle mål og delmål. Forholdet mellom oppdragelsesmandat og målsetting. Forholdet mellom menneskesyn/samfunnssyn og oppdragelsesmål. Oppdragelsesmål i hjem, barnehage og skole og forholdet mellom disse. Ulike oppdragelsesområder. Sosial, moralsk, intellektuell, fysisk, estetisk og religiøs oppdragelse. Oppdragelse og mental helse. Oppdragelse og selvstendighet. Autoritetens plass og funksjon i oppdragelsen. Virkemidler i oppdragelsen. Forholdet mellom oppdragelsessyn og synet på virkemidlene. Kontinuerlige virkemidler. Diskontinuerlige virkemidler. Familien som oppdragelsesmiljø. Familiens oppdragelsesfunksjon. Foreldrenes rolle som oppdragere. Skolen som oppdragelsesmiljø. Skolesamfunnets oppdragelsesfunksjon. Lærerens oppdragelsesoppgaver. Andre sosialiseringsfaktorers oppdragelsesfunksjon. Barnehage, kirke, massemedia, jevnaldringsgru ppen. Bjørndal, B. & Lieberg, S.: Nye veier i didaktikken? Oslo 1978. Høringsutkast til Mønsterplan for Grunnskolen. Generell Del. Oslo 1984, s. 43- 128. Læreplan for den videregående skole. Del Generell del. Oslo 1976. Myhre, Innføring i pedagogikk. Bind 1: Oppdragelsesteori. Oslo 1977. Rørvik, Undervisnings- og oppsedingsteori. Oslo 1982, kap. 1-9, 13. St.meld. nr. 62 (1982--83):Om Grunnskolen, s. 7-123, 137-204. Metodeproblemene i pedagogisk forskning vil foruten a vere generelle også i ikke liten grad være avhengige av hvilke områder innenfor faget pedagogikk man er opptatt av. Det kan være forskningsmetodiske problemer av filosofisk, historisk, didaktisk, sosiologisk eller psykologisk karakter. Studiet av metodeproblemer innenfor grunnfaget tar sikte pa a hjelpe studenten til a forsta den pedagogiske faglitteraturen for så vidt det gjelder de mer elementære forskningsmetodiske aspekter, skaffe seg et grunnlag for kritisk kunne vurdere hvor pålitelig og gyldig den kunnskap er som innvinnes gjennom forskning og a ha et utgangspunkt i forskningsmetodisk orientering for et videregående studium i faget. Metodeproblemer vil også bli belyst under studiet av de enkelte disipliner i faget. Denne metodediskusjon skal sammen med selve metodekurset gi studenten et grunnlag for selv a kunne reflektere over hva som er karakteristisk for vitenskapelige problemstillinger i faget. Innføringskurset i metode omfatter en generell metodisk orientering, datainnsamlingsmetoder og statistikk. Studiet tar sikte på: 1)
2) å utvikle forståelse for problemer av mer analytisk karakter i teoretisk forskning, metodeproblemer innenfor empirisk forskning og problemer i tilknytning til bruken av kildemateriale. Begrepene: Problem, teori, hypotese. Variabelbegrepet. Ulike undersøkelsesopplegg (design). Pålitelighets- og gyldighetsproblemer, herunder elementær kildekritikk, indre og ytre validitet. Studiet tar sikte på å gjøre studenten kjent med noen vanlig brukte datainnsamlingsmetoder og a gi noe innsikt i de pålitelighets- og gyldighetsproblemer som knytter seg til datainnsamling generelt, og til de ulike metodene. Måling, målenivåer. Konstruksjon av målemidler. Reliabilitet og validitet. Ulike typer tester. Direkte observasjon. Intervju. Sporreskjema. Statistikkens begrepsapparat gjør det mulig å beskrive relasjoner i kompliserte og uoversiktlige data og danner utgangspunkt for å kunne lere a tenke systematisk i usikkerheten omkring empiriske data. Studiet tar sikte pa a gi en dekkende elementaer innføring i dette statistiske begrepsapparat. Frekvensfordelinger. Sentraltendens. Spredningsmål. Transformering, z-skåre. Populasjon og utvalg. Sannsynlighet og normalfordeling. Samplingfordelinger. Standardfeil. Estimering. Hypoteseprøving. Korrelasjon og regresjon. Blalock, Ann Bonar & Hubert M. Blalock jr.: Introduction to Social Research. 2. utg. 1982. Kap. 1-5 (ikke s. 42-58). Birkemo, A., Kleven, T.A. & Tveit, Kompendium til forskningsmetoder under pedagogikk grunnfag. Pedagogisk forskningsinstitutt, Oslo 1984. Wright, R.L.D.: Understanding Statistics. Kap. 2-5 og 8-12, samt s. 171-174 og 429-435. Følgende avsnitt vil ikke bli krevd til eksamen: s. 98-100, 102-105, 123-131, 248-250, 315-326 og 350-358. En stensil som gir veiledning i lesning av pensumlitteraturen, kan fås ved henvendelse til instituttet. Eksamen i forskningsmetode er godkjent som prøve i samfunnsvitenskapelig statistikk. Mellomfaget består av grunnfaget og et mellomfagstillegg. Studenter som har ekstern utdanning godkjent som «tilsvarende pedagogikk grunnfag», må søke instituttet om å få denne innpasset til pedagogisk mellomfag. I mellomfagstillegget skal studenten etter eget valg fordype seg i emner som har betydning for forståelse av pedagogiske problemer. Denne fordypelse består i utarbeidelse av en semesteroppgave samt studium av et nærmere angitt faginnhold innenfor to av følgende hovedområder: 1. Pedagogisk psykologi. 2. Pedagogisk sosiologi, pedagogisk historie og pedagogisk filosofi. 3. Didaktikk. Valg av semesteroppgave og arbeidet med denne skal skje i samråd med en eller flere av instituttets lærere og godkjennes av instituttet. En egen orientering om mellomfagstillegget kan fas ved henvendelse til instituttet. Melding om undervisning for mellomfagstillegget vil for hvert semester bli gitt i forelesningskatalogen. Pa grunn av fristene for innlevering av semesteroppgaver, vil undervisningen til mellomfagstillegget begynne ca. 20. august i høstsemestret og ca. 15. januar i vårsemestret.
PEDAGOGIKK 37 Pensumliste fås ved henvendelse til instituttet. (Se egen orientering for mellomfagstillegget.) Innen 15. november i høstsemestret og 1. mai i vårsemestret skal kandidaten levere inn en maskinskrevet semesteroppgave i to eksemplarer med et omfang på ca. 20 maskinskrevne sider. Semesteroppgaven inngår i eksamen og må være godkjent før kandidaten får framstille seg til muntlig eksamen. Semesteroppgavene inngår i instituttets undervisningsmateriell og kan nyttes i senere semesters undervisningstiltak etter studentens samtykke. Eksamen i mellomfagstillegget består i utarbeidelse av en semesteroppgave og en muntlig prøve i tilknytning til denne oppgave og studiet av de to valgte hovedområder. Det gis karakterer etter gradert vurdering, både for semesteroppgaven og for muntlig eksamen. Semesteroppgaven teller og muntlig av den samlede karakter til mellomfagstillegget. En student som går opp til eksamen i grunnfaget og mellomfagstillegget samme semester og består mellomfagsprøven, men trekker seg fra eller stryker til grunnfagsprøven, må gå opp til ny muntlig prøve til mellomfagstillegget samtidig med eller etter at grunnfaget fullføres. Den opprinnelige karakteren på semesteroppgaven beholdes.
Hovedfaget bygger på mellomfag i pedagogikk og forbereder generelt i retning av yrkesfunksjoner i samfunnet hvor fagligpedagogisk innsikt er nødvendig. Med utgangspunkt i fullført mellomfagseksamen skal hovedfagsstudiet lede studenten inn i en faglig videreutvikling. Dette innebærer bl.a. at: - studenten skal få anledning til å danne seg en selvstendig og kritisk begrunnet oppfatning av teoretiske og praktiskpedagogiske problemer med grunnlag i faglitteratur, undervisning og egen observasjon. -- studenten skal få innsikt i vitenskapelig tenkning og metode. - studenten selvstendig får anvende vitenskapelig tenkning og metode i forbindelse med en hovedoppgave.: Det regnes med at studietiden til hovedfag normalt skal svare til 2 år etter avsluttet mellomfagseksamen. Det gjøres oppmerksom på at studenter som ønsker å ta pedagogisk embetseksamen, må gjennomgå de studier og avlegge de eksamener som er foreskrevet i lov og reglement for denne eksamen. «Personer som har hovedfagseksamen i pedagogikk, kan søke om overgang til embetsstudiet i pedagogikk. De regler som gjelder for slik innpassing, fås ved henvendelse til Pedagogisk forskningsinstitutt, postboks 1092 Blindern, 0317 Oslo 3.» Denne er felles for alle som tar pedagogikk hovedfag. Felleskomponenten består av: a) Forskningsmetode b) En felles pensumdel på 1200-1300 sider etter vanskegrad. Studenten velger ett fordypningsområde. En kan velge mellom områdene «generell pedagogikk» og «veiledningspedagogikk». Dessuten tar en sikte på å tilby «familie- og småbarnspedagogikk» som et tredje fordypningsområde.
a) Et fastsatt kjernepensum pa 1200--1300 sider i tilknytning til fordypningsområdet. b) Utarbeiding hovedoppgave. c) Et selvvalgt pensum pa 1200--1300 sider med tilknytning til hovedoppgavearbeidet. Studiet i metode har det tosidige formål å gi grunnlag for kritisk analyse og vurdering av andres forskningsarbeid såvel som for selvstendig Hovedfagsstudiet bygger på grunnfagsstudiet, og tar sikte på å gi videre utdyping og utviding av kunnskapene innen det metodiske problemomradet. Undervisningen omfatter en felles inn foringsdel med tanke på eksamen i forskningsmetode. Ut over innforingsdelen velger den enkelte student innholdet i sitt metodestudium ut fra valg av hovedoppgave. Deltakelse i kurs kan gjøres til en forutsetning for veiledning i tilknytning til oppgaveskrivningen. Innforingsdelen gir en generell oversikt over forskningsprosessen ved studium av folgende emner: Forskningsetikk. Vitenskapsteori. Vitenskapelig tilnermingsmate. Formulering av forskningsproblem. Teori- og hypotesedanning. Valg av forskningsopplegg, hensikt og prinsipper. Ulike forskningsstrategier. Palitelighets- og gyldighetsproblemer, herunder kildekritikk, indre og ytre validitet. Rapportering. Studenter som ikke har avlagt eksamen i forskningsmetoder under pedagogikk grunnfag ved Pedagogisk forskningsinstitutt, eller har utdanning som tilsvarer denne eksamen, må ta et obligatorisk kurs i statistikk. Kurset har til hensikt a gi de statistikkunnskaper som er en forutsetning for kunne lese med fullt utbytte pensumstoffet i forskningsmetode til hovedfag/ 4. avdeling. Kurset bør derfor ordinært følges i første semester av hovedfagsstudiet. For studenter som følger en langsommere studieprogresjon, bor det senest tas i samme semester som man avlegger eksamen i forskningsmetode. Innholdet i kurset tilsvarer i hovedtrekk statistikkdelen av forskningsmetodekurset på grunnfag. Det er obligatorisk frammøte til undervisningen, som omfatter ca. 26 timer. I tillegg kreves godkjent et antall oppgaver, fordelt på hjemmeoppgaver og gruppe- og individuelle oppgaver lost i undervisningstiden. Pensumliste fås ved henvendelse til Pedagogisk forskningsinstitutt. Felles pensumdel og kjernepensum for fordypningsomradene om fatter lærestoff fra områdene: pedagogisk psykologi, pedagogisk historie, pedagogisk filosofi, pedagogisk sosiologi og komparativ pedagogikk, didaktikk. Pensum i pedagogisk psykologi sikter mot å: danne grunnlag for et systematisk studium som vil gi studenten innsikt i læreprosessen, med vekt pa lering av begreper, - bidra til å gi studentene et pedagogiskpsykologisk grunnlag for forståelse av ulike læreforutsetninger hos alle kategorier elever, -- bidra til gi innsikt i den sosiale sammenheng som undervisning og oppdragelse foregår i. Pensum i pedagogisk historie, pedagogisk filosofi, pedagogisk sosiologi og komparativ pedagogikk sikter mot agi innsikt i:
PEDAGOGIKK sjon til demokratiske og totalitære styringsformer, - pedagogikken som sosialt fenomen, forholdet mellom skole og samfunn og mellom enkelte enheter i sosialiseringsprosesser, - komparativ pedagogikk oversyn over skolesystem i ulike land. Pensum i didaktikk sikter mot at studentene skal: gjore seg kjent med ulike standpunkt til didaktiske problemstillinger, - få oversikt over ulike læreplanteorier. Pensumliste fås ved henvendelse til Pedagogisk forskningsinstitutt. Hovedoppgaven bygger på en selvstendig undersøkelse av et nærmere avgrenset problem. Hovedoppgavens emne skal ligge innenfor det valgte fordypningsområdet. Emnevalget og opplegget bør drøftes med en eller flere av de faste lærerne i faget før det videre arbeid settes i gang. Hovedoppgaven skal vise at studenten har innsikt i vitenskapelig-pedagogiske metoder og selv kan bruke dem. Det anbefales at studenten allerede så tidlig som mulig i første semester av hovedfagsstudiet velger tema for hovedoppgavearbeidet. For øvrig henvises til en orientering om arbeidet med hovedoppgaven som kan fås ved henvendelse til Pedagogisk forskningsinstitutt, postboks 1092 Blindern, 0317 Oslo 3. Det selvvalgte pensum skal ligge innenfor studentens valg av fordypningsområde i tilknytning til hovedoppgavearbeidet, men skal ikke være identisk med det stoff et som direkte inngår i hovedoppgaven. Litteratur som er lagt opp ved mellomfag, kan ikke gå inn i pensum til hovedfag. Det selvvalgte pensumet utarbeides i samråd med faglærer/faggruppe og godkjennes av instituttet tidlig i det semestret eksamen skal avlegges. Frist for godkjenning av selvvalgt pensum står i forelesningskatalogen under omtalen av Pedagogikk. Pensumliste, godkjent av instituttet, leveres ved eksamensoppmelding. Det blir holdt forelesningsrekker og seminarer beregnet spesielt for viderekommende studenter i faget. Særlig nevnes kurs i forskningsmetoder som vil være til hjelp i arbeidet med hovedoppgaven. Melding om undervisning for hovedfag vil for hvert semester bli gitt i forelesningskatalogen. Hovedfagseksamen er en samlet eksamen. Med unntak av forskningsmetode skal de ulike prøvene avlegges i det avsluttende semestret. Eksamen består av: a) en 4-timers skriftlig prøve i forskningsmetodikk (innføringsdelen). Ved vurdering av denne prøven benyttes skalaen bestatt/ikke bestatt. Denne proven skal ordinært være bestått før studenten oppnår rett til veiledning i arbeidet med hovedoppgaven. Det kan gis dispensasjon fra denne regel når særlige grunner taler for det. b) to 8-timers skriftlige prøver som gis fra den felles pensumdelen første dag, og fra kjernepensum på fordypningsområdet andre dag. Det gis to oppgaver av essaytypen hver dag, hvor kandidaten begge dager besvarer €n av oppgavene. Oppgavene kan utformes slik at de åpner for integrering av flere emneområder. Det gissamlet karakter for de to prøvene etter gradert skala. c) en hovedoppgave. Hovedoppgaven skal fremlegges i begynnelsen av det semester studenten akter a avlegge den avsluttende eksamen.
PEDAGOGIKK godkjent som del av pedagogisk embetseksamen uten at han seinere avlegger eksamen ved de etterfølgende avdelinger. Regler om adgang til aavbryte eksamen og til kontinuere fastsettes av kollegiet etter forslag fra fakultetet. $ 8. Kollegiet kan etter innstilling fra fakultetet frita for eksamen eller prøve. 1. når tilsvarende krav er oppfylt ved en annen institusjon 2. på grunnlag av eksamen eller prøve et velegnet fag utenfor fagkretsen, avlagt ved universitetet eller en annen institusjon. Kollegiets avgjørelse kan påklages til departementet. Opplysninger om generelle fritak inntas i studieplanen. De forskrifter kollegiet gir med hjemmel i dette reglement inntas i studieplanen og kan ikke fravikes med mindre forskriften gir hjemmel til det. Embetsstudiet fører fram til pedagogisk embetseksamen (cand.paed.-eksamen). For andre utdanningstilbud i pedagogikk vises det til magistergradsstudiet og til studium i pedagogikk omtalt under cand.polit.-eksamen. Hovedtrekkene i studiets oppbygning er angitt i den skjematiske oversikten side 48. Som det framgår av denne og av reglement for pedagogisk embetseksamen, forutsetter studiet avlagt examen philosophicum og I års pedagogisk praksis. Embetsstudiet består av fire avdelinger. Normal studietid for første avdeling er fire semestre, for annen avdeling to semestre, for tredje avdeling to semestre og for fjerde avdeling fem semestre, slik at den samlede studietid normalt vil være 6½ år. 3-årig lærerutdanning ved de pedagogiske høgskoler eller tilsvarende lærerutdanningsinstitusjoner der utdanningen inneholder pedagogiske studier av ett års omfang, samt examen philosophicum og 1 års pedagogisk praksis, godkjennes som og 2. avdeling og gir grunnlag for melding til 3. avdelings eksamen. Første avdeling består av eksamen i to grunnfag eller jamgod utdanning etter avgjorelse av kollegiet, jfr. reglementets $ 2. Kollegiet har fastsatt følgende nærmere retningslinjer for hvilken utdanning som kan godkjennes som første avdeling. Som første avdeling godkjennes: 1. 2 grunnfag. a) Alle grunnfag ved universitetene (unntatt pedagogikk). b) All utdanning godkjent som grunnfag, spesifisert og uspesifisert (unntatt pedagogikk og fag med sperre for pedagogikk). års utdanning på universitets- og høgskolenivd. a) En godkjenner utdanningsenheter av to års varighet, to ettårsenheter eller tre enheter av annen varighet som til sammen utgjor to ar. Det må være faglig sammenheng innenfor den enkelte utdanningsenheten, og enhetene må ikke overlappe hverandre. b) For at studiet skal godkjennes, er det en forutsetning at individuell prøving inngår i evalueringen. c) Utdanning som inneholder pedagogikk, kan bare godkjennes hvis pedagogikk utgjør en svært begrenset del av studiet. 2-årig lærerutdanning blir godkjent som 1. avdeling. Andre avdeling tilsvarer grunnfag i pedagogikk ved Universitetet i Oslo. Som 2. avdeling godkjennes også Spesiallærerskolens 1. avd. 3-årig lærerutdanning ved pedagogisk høgskole godkjennes som I. og 2.
PEDAGOGIKK (jfr. ovenfor). 2-årig lærerutdanning som påbygges med en halvårsenhet i pedagogikk ved de pedagogiske høgskoler eller tilsvarende lærerutdanningsinstitusjoner, slik at utdanningen samlet inneholder pedagogiske studier av ett års omfang, godkjennes som 2. avd. (For godkjenning av resten av lærerutdanningen som 1. avdeling, ma fagenhetene omfatte 2 års studium.) For at annen utdanning i pedagogikk skal godkjennes som 2. avdeling, må den være godkjent av kollegiet som grunnlag for videre studier til pedagogisk embetseksamen, dvs. være innpasset i embetsstudiet. Det er ikke tilstrekkelig at utdanningen er godkjent som «tilsvarende pedagogikk grunnfag», dvs. inngår som valgfri del av en cand.mag.-grad. De allmennteoretiske studiene fortsetter i tredje avdeling. Hovedvekten legges på pedagogisk psykologi, undervisnings- og oppdragelsesteori og pedagogisk historie/ filosofi/sosiologi. Dessuten inngår noe organisasjonsteori. Studiene omfatter ulike alderstrinn (forskole-, skole- og ungdomsalder). Studiet forbereder derved til spesialstudier og selvstendige undersøkelser. Pensum er definert i form av emner og veiledende litteratur. Litteraturen presiserer emnene nærmere, og angir et rimelig nivå og omfang. De emneområdene som inngår i 3. avdelingsstudiet er: Hovedvekten legges pa generelle prnsIpper, men spesialpedagogiske synspunkter er også trukket inn. Le ringspsykologi og læringsvansker Utviklingspsykologi og psykogene utviklingsproblemer.
-- Skolens lerestoff og arbeidsmater i id€- historisk perspektiv - Komparativ pedagogikk. De gymnasiale utdannelser i de nordiske land - Utvikling av yrkesskoler for håndverk og industri i vårt land i dette hundreåret - Barnehagen i Norge Moralfilosofiske problemer i forbindelse med oppdragelsesidealene «frihet» og «likhet» -- Enhetsskolens samfunnsmessige forutsetninger og konsekvenser Likhet i utdanning.
Pensumliste fås ved henvendelse til Pedagogisk forskningsinstitutt. Undervisningen på 3. avdeling vil bli gitt både i form av forelesninger, seminar og korte kurs. Instituttet vil kunne definere enkelte undervisningstilbud som obligatoriske for studentene. En gjør oppmerksom på at for studenter som skal opp til 3. avdelingseksamen høsten 1985, er det studieplanen i studiehandboka 1984/85 som gjelder, mens planen i foreliggende studiehandbok gjelder for studenter som skal opp våren og høsten 1986. På fjerde avdeling søkes teoretiske studier, hovedoppgave, øvinger og praksis under supervisjon og ekskursjoner best mulig integrert. Progresjonen vil på denne avdeling kunne variere noe fra student til student. Imidlertid vil studiet av forskningsmetode være en naturlig innledning til arbeidet med hovedoppgaven.
PEDAGOGIKK Hovedoppgavearbeidet skal ha sammenheng med den faglige spesialisering studenten velger i denne del av studiet, og bør derfor påbegynnes tidlig i fjerde avdeling. Praksis vil både kunne danne utgangspunkt for og støtte opp under hovedoppgaven og den teoretiske spesialisering. Den bør derfor søkes integrert gjennom store deler av avdelingen. De teoretiske studier vil kunne starte på forskjellige tidspunkt for den enkelte student, men vil for alle studenter få størst vekt mot slutten av avdelingen. Studentene vises til «Orientering om 4. avdeling av embetsstudiet i pedagogikk» som fås ved henvendelse til Pedagdogisk forskningsinstitutt. Foruten arbeidet med hovedoppgaven og praksis, skal studentene konsentrere sitt studium om utvalgte emner. Disse kan deles inn i tre studieområder: a. Et fellesområde som består av obligatoriske studieemner. b. To spesialiseringsområder hvorav studentene må velge det ene. c. Et selvvalgt område. Fellesområdet består av følgende studieemner: Organisasjonsutvikling (ca. 500 sider). Forskningsmetode, pensum er det samme som i metodedelen under hovedfaget. Spesialiseringsområdene er lagt opp med sikte pa a kvalifisere studentene til pedagogisk virksomhet enten innenfor I) Pedagogisk-psykologisk rådgivning eller innenfor Undervisning, undervisningsveiledning og ledelse. Spesialiseringsomradet omfatter et studieinnhold tilsvarende 2500 sider. Pensum er definert i form av nedenfor nevnte emner og veiledende grunnbøker. Grunnbøkene presiserer emnene nærmere og angir et rimelig nivå og omfang. Innholdet i denne spesialiseringen omfatter følgende: 1. Teoretisk og praktisk studium som grunnlag for å diagnostisere og gi råd om pedagogisk behandling: 1.1. av barn med overveiende emosjonelt, motivasjonelt, sosialt betingede utviklingshemninger, herunder atferdsvansker av ulike slag, mistrivsel i skolen, skolevegring, etc. 1.2. av barn med ulike typer spesifikke lærevansker som hovedsvikt; herunder Iese- og skrivevansker, sentrale sprakforstyrrelser, stamming. 1.3. av barn med generelle lærevansker. 2. Summarisk studium av overveiende sensorisk betingede lerevansker. 3. Metoder og hjelpemidler i forbindelse med diagnostisering, herunder også diagnostisk undervisning. 4. Med utgangspunkt i det foregående studeres mulighetene for etablere tiltak som kan redusere eller forebygge utviklingshemninger. 5. Problemer som knytter seg til selve rådgivningsprosessen, rådgiverens rolle, funksjoner og yrkesetikk. Innholdet i denne spesialiseringen omfatter følgende: 1. Grunnprinsipper for undervisning, veiledning og ledelse med utgangspunkt i læreplanteori, pedagogisk filosofi, undervisningsteori, fagdidaktikk og veiledningsteori. 2. Planlegging, gjennomføring og evaluering av undervisning, læreplanutvikling og læremiddelutvikling.
toder, teknikker, hjelpemidler. Observasjon og diagnostisering. 3. Utviklingsarbeid i tilknytning til undervisning, veiledning og ledelse. Lister over grunnbøker til 4. avdeling fås ved henvendelse til Pedagogisk forskningsinstitutt. C. Her velger studenten selv sitt studieinnhold. Det selvvalgte området omfatter et studieinnhold tilsvarende 1000 sider. Dette skal godkjennes av instituttet og ha til formål å støtte opp under studentens siktemål med studiet. I tillegg til hovedoppgave og studium av utvalgte emner inngår ett semesters obligatorisk praksis. Denne praksis kan tas som en integrert del av fjerde avdeling. Praksis iegges opp og gjennomføres i samråd med avdelingens lærere og godkjennes av instituttet. Etter praksisperioden skal studenten legge fram en kort rapport om gjennomføringen av praksis. Praksisopplegget vil være forskjellig for studenter med ulike spesialiseringsområder. Hvis studenten kan dokumentere omfattende praksis innen for de vedtatte praksistyper, kan instituttet etter søknad dispensere fra omfanget. Praksis vil normalt omfatte ca. 8 uker ved et pedagogisk-psykologisk rådgivningskontor og ca. 9 uker fordelt på institusjoner for barn/ungdom med emosjonelle/atferdsmessige problem, for barn/ungdom med språklige problem og for barn/ungdom med generell evneretardasjon. Det kan bli dels tale om konsentrert praksis, dels om praksis fordelt over et lengre tidsrom. Praksis består her av et fast praksisprogram på ca. 13 uker. For resten av tiden - ca. 4 uker velger studenten selv praksis. Den valgte praksisperioden bør brukes til en fordypelse innenfor det faste praksisprogrammet. Også denne praksisen skal godkjennes av instituttet. Det faste praksisprogrammet består av følgende praksisperioder: Ca. 3 uker til planlegging, gjennomføring og evaluering av undervisning, fortrinnsvis ved pedagogiske høgskoler, andre høgskoler, pedagogiske seminar eller andre institusjoner som utvikler og gjennomforer lereplaner og -opplegg. Dette gjelder også utforming av kursopplegg og bedriftsintern opplæring. Ca. 2 uker til utvikling og vurdering av læremidler, ved forlag og andre institusjoner som produserer undervisnings- og kursmateriell av forskjellig slag (f.eks. TV, radio, konsulentfirmaer). Ca. 2 uker i tilknytning til pedagogisk veiledning, fortrinnsvis ved pedagogiske sentra eller pedagogisk veiledningstjeneste ved skolekontor, pedagogiske seminar eller øvingsopplæring ved pedagogiske høgskoler. Ca. 4 uker i tilknytning til pedagogisk og administrativ ledelse, fordelt med 2 uker ved lokal skoleadministrasjon og 2 uker ved sentral skoleadministrasjon, eller i tilknytning til lokal og sentral ledelse i organisasjons- og næringsliv. Ca. 2 uker til pedagogisk-psykologisk rådgivning, orientering om rådgivningstjenestens organisasjon og administrasjon, tilknyttet et PP-kontor. Undervisningen på 4. avdeling vil bli gitt både i form av forelesninger, seminar og korte kurs. I tillegg kommer praksis, veiledning, øvinger og ekskursjoner.
at studentene selv kan gjøre erfaringer innen arbeidsområder som studiet har relevans for. I og med at studieprogresjonen kan variere noe for den enkelte student, vil en for hvert semester søke å tilpasse undervisningstilbudet til den studentgruppe som til enhver tid arbeider på avdelingen. Dette medfører at undervisningen ikke i detalj kan fastlegges på forhånd, men delvis bli justert underveis etter de aktuelle behov. Dette forutsetter at studenter på denne avdelingen tar aktivt del i studiemiljøet og i stor grad er til stede ved instituttet i semestrene, slik at det er mulig med jevn kontakt mellom alle studentene og avdelingens lærere. Studenter på begge spesialiseringsområdene må ta et obligatorisk kurs i etikk på ca. 2 uketimer i semester. Videre er det for alle studenter obligatorisk deltakelse på fem dagsekskurs joner. For studenter som tar pedagogisk-psykologisk rådgivning som spesialområde, er et praktisk kurs i testing og observasjon obligatorisk. Kurset omfatter to separate deler, hver på 20 dobbelttimer. Del A kreves gjennomført før praksis ved institusjoner for barn/ungdom med språklige problem. Del B kreves gjennomført før praksis ved institusjoner for barn/ungdom med emosjonelle problem og generell evneretardasjon. For praksis i PP-tjenesten ma begge deler av kurset vaere gjennomfort. For studenter som tar undervisning, undervisningsveiledning og ledelse som spesialområde, er et mindre omfattende kurs på 2 uketimer obligatorisk. Instituttet vil også kunne definere enkelte andre undervisningstilbud som obligatoriske for studentene (eller for grupper av studenter med samme spesialiseringsområde). Dette vil ikke bli gjort i form av et fast obligatorisk timetall pr. uke, men knyttet til det enkelte undervisningstilbud. avdeling: Avlegges utenfor instituttet. 2. avdeling: Som grunnfag. 3. avdeling: a) Skriftlig eksamen omfatter 2 dager a 8 timers prøve. Det gis 2 essays hver dag, hvor kandidaten begge dager velger en av oppgavene. Alle oppgaver utformes slik at de åpner for integrering av flere emneområder. b) Muntlig prøve som valgfritt tillegg til skriftlig for studentene. Kandidaten velger om han vil gå opp til muntlig prøve senest 24 timer etter at sensuren skriftlig eksamen er falt. avdeling: a) En 4-timers skriftlig prøve i forskningsmetodikk. b) En hovedoppgave. Hovedoppgaven skal inneholde et ekstra sammendrag av avhandlingen på 2-3 sider. Sammendraget skal skrives på et standardisert skjema som fås ved henvendelse til Pedagogisk forskningsinstitutt. Ett eksemplar av sammendraget skal innleveres særskilt. Dette skal brukes til instituttets informasjon om forskningsvirksomheten ved instituttet. c) En avsluttende eksamen som består av: En skriftlig prøve på 8 timer. Det gis to alternative oppgaver til den skriftlige prøven hvor kandidaten velger den ene. -- En ukesoppgave over godkjent emne. - En muntlig prøve. Ved den avsluttende eksamen danner hele studieinnholdet (fellesområdet, spesialiseringsområdet og selvvalgt pensum) utgangspunkt for eksamen. Før endelig karakter fastsettes må, i tillegg til prøven i forskningsmetodikk, også hovedoppgaven, skriftlig eksamen, ukesoppgaven og muntlig prøve alle være bestatt.
PEDAGOGI Fastsetting av den endelige karakter til 4. avdeling skjer ved at hovedoppgave, skriftlig eksamen, ukesoppgave og muntlig prøve blir vektet i forholdet 3 :2: 1: 1. Eksamen for 2., 3. og 4. avdeling holdes i slutten av høstsemestret og i slutten av vårsemestret. (Eksamen i forskningsmetode under 2. og 4. avdeling vil kunne bli avholdt tidligere i semestret.) Før melding til andre avdelings eksamen må studenten ha bestått eksamen philosophicum. Før melding til tredje avdelings eksamen må studenten ha bestått andre avdeling og ha ett års pedagogisk praksis. Før melding til fjerde avdelings eksamen må studenten ha bestått tredje avdeling. Andre eller tredje avdelings eksamen må være bestått med karakteren laudabilis eller likeverdig karakter. I de tilfeller hvor eksamen fra eksterne utdanningsinstitusjoner med annet karaktersystem enn ved samfunnsvitenskapelig embetseksamen/pedagogisk embetseksamen godkjennes som 1. og 2. avdeling, vurderes ikke disse eksterne eksamenene i forhold til laudkravet. Etter slik godkjenning for 1. og 2. avdelings vedkommende, må derfor 3. avdelings eksamen ved fakultetet være bestått med laudabel karakter før melding til 4. avdelings eksamen. Hovedoppgaven skal fremlegges i begynnelsen av det semester studentene akter å avlegge cand.paed.-eksamen. Fristene for innlevering for hovedoppgaven og godkjenning av praksis blir kunngjort i forelesningskatalogen. Ukes-oppgaven må være levert før kandidaten kan gå opp til skriftlig eksamen.
1. avdeling fire semestre 2. avdeling to semestre 3. avdeling to semestre 4. avdeling fem semestre U > F Eksamen, eventuelt eksamener fra studier ved universitet, høgskole eller lærerskole sammenlagt av 2 års omfang. Studium som gir innføring i pedagogikkens fagområder. Avsluttes med eksamen. Fortsatt og utvidet teoretisk studium med vekt på utviklingsteori, læringspsykologi, spesialpedagogikk, undervisnings- og oppdragelsesproblemer, historiske, filosofiske og sosiologiske problemstillinger. Avsluttes med eksamen. Forskningsmetode. Utarbeiding av hovedoppgave med relasjon til studentens spesialisering Obligatorisk praksis. Teoretiske studier innenfor tre studieområder - et fellesområde som består av obligatoriske studieemner - to spesialiseringsområder hvorav studenten må velge det ene ( enten pedagogisk-psykologisk rådgiving eller undervisning, undervisningsveiledning og ledelse) et selvvalgt område. Avsluttes med eksamen. Andre avdeling, dvs. pedagogikk grunnfag pluss tredje avdeling av pedagogisk embetseksamen er godkjent som storfag. Se reglement og utfyllende regler for tildeling av graden candidata/candidatus magisterii bak i boka.
Adresse: Psykologisk institutt Eilert Sundts hus, 8. etg. P.b. 1094 Blindern, 0317 Oslo 3 Tlf. 02/45 52 33 (45 52 34) Ved Universitetet i Oslo er det tre eksamener i psykologi: grunnfag, mellomfag og embetseksamen. I tillegg er det mulig å ta magistergradseksamen. Opplysninger om magistergradseksamen finner du i den generelle orienteringen foran i boka og i reglementet for magistergraden bak i boka. Grunnfag. Studiet tar sikte på å gi et elementært kjennskap til og en forståelse av den moderne psykologi. Dette omfatter en innføring i psykologisk tenkemåte og et kjennskap til vesentlige forskningsresultater, metodeproblemer og teorier, samt psykologiens historie. De som vil avlegge embetseksamen i psykologi, ma forst ha bestatt grunnfagseksamen i psykologi med ikke dårligere karakter enn Laudabilis. Grunnfagseksamen i psykologi kan også inngå i en fagkrets som fører fram til cand.philol.- eller cand.mag.-eksamen ved Det historisk-filosofiske fakultet. Ved Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet gir denne eksamen vekttall 20. Studiet egner seg videre som støttedisiplin for magistergrads-studerende med en vitenskapelig avhandling som forutsetter et visst kjennskap til psykologisk teori og metoder. Grunnfagseksamen alene vil derimot ikke kunne kvalifisere for praktisk-psykologisk arbeid eller yrkesutøvelse. Studietiden er beregnet til I år. Mellomfag. Mellomfag består av grunnfaget og et mellomfagstillegg. Mellomfagstillegget skal normalt ta ett semester for heltidsstudenter. For deltidsstudenter er det mulig å bruke lengre tid på mellomfagstillegget. Mellomfagstillegget gir mulighet for fordypning innen utviklingspsykologi eller sosialpsykologi. Mellomfag i psykologi kan kombineres med andre fag med sikte på en cand.mag.- eller cand.polit.-grad ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet. Mellomfaget kan inngå i en fagkrets som fører frem til den interfakultære cand.philol.- # eller cand.- mag.-eksamen ved Det historisk-filosofiske fakultet. Ved Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet gir denne eksamen vekttall 30. Mellomfag i psykologi egner seg for studenter som tar sikte på å undervise i psykologi og kan i kombinasjon med andre fag egne seg godt innen mange områder av arbeidslivet, f.eks. innen organisasjonsarbeid, markedsføring og personaladministrasjon. Mellomfaget egner seg som videreutdanning/etterutdanning for personer som tidligere har avlagt grunnfagseksamen i psykologi, har yrkeserfaring og som onsker en mulighet for videre studier i faget. Kandidater med ikke dårligere karakter enn Laudabilis er kvalifiserte til opptak til embetsstudiet i psykologi på lik linje med kandidater med grunnfagseksamen. Mellomfagseksamen alene kvalifiserer ikke for praktisk-psykologisk arbeid eller yrkesutøvelse. Embetsstudiet. Det psykologiske embetsstudium gir en grunnutdannelse for profesjonell psykologisk virksomhet som er regulert ved Lov om godkjenning av psykologer m.v. av 1973. Etter denne loven er embetseksamen i psykologi fra norsk universitet grunnlaget for godkjenning av psykologer. Profesjonell psykologisk virksomhet finner i dag sted innen helse- og sosialsektoren, skoleverket og arbeids- og attforingssektoren; ofte i samarbeid med andre faggrupper. Dessuten arbeider psykologer ved universiteter, hoyskoler, forsknings- og utredningsinstitutter og i offentlig administrasjon. Det psykologiske embetsstudium som leder fram til graden cand.psychol., er delt i to avdelinger. 1. avdeling gir et grundig kjennskap til vitenskapelig psykologi og en innforing i tilgrensende fag (stottedisipliner). 2. avdeling er mer profesjonsrettet. Denne avdeling gir et nødvendig grunnlag for a pata seg arbeidsoppgaver som psykolog, foruten at den også gir mulighet for fordypelse innen ulike delområder av psykologien. Studietiden er beregnet til 5/ ar. Studiet tar sikte pa a gi studentene en første innføring i den psykologiske vitenskap. Undervisning vil bli gitt ved forelesninger og seminarer. Studentene kan ikke gjøre regning med at alle deler av pensum vil bli .gjennomgatt i undervisningen. Derfor ma studentene legge opp sin egen leseplan. Studentene anbefales å følge undervisningen da denne tar sikte på å lette tilegnelsen av pensum ved en utdyping av sentrale problemer innen dette. Nedenfor er ført opp den litteratur som er å betrakte som pensum. Studentene bør likevel begrense sin lesning til bare dette pensum. Ved supplerende lesning kan de få økt forståelse og utdyping av pensumkunnskapene. Ved eksamen vil oppgavene bli gitt slik at de kan besvares på grunnlag av pensum. I samråd med faglæreren og med Styrets samtykke kan enkelte pensumbøker byttes ut med andre boker av tilsvarende omfang og vanskelighetsgrad. For dem som velger psykologi som stottedisiplin for et hovedfag eller magistergradsstudium, kan det vaere hensiktsmessig a skifte ut mindre deler av pensum eller supplere med psykologisk litteratur som er til særlig nytte for arbeidet med den vitenskapelige oppgaven. Det forutsettes at de studerende rådfører seg med faglærere i psykologi i disse spørsmål. Pensum er under revusyon. Opplysninger kan fås ved henvendelse i ekspedisjonen, Psykologisk institutt, rom B-841, Eilert Sundts Hus. Atkinson, Atkinson & Hilgard: Introduction to Psychology (8. ed.). Harcourt, Brace & Jovanovich. Dette er en grunnbok i studiet. Den gir en introduksjon til de forskjellige forskningsfelter innen psykologien. Schultz, D.: A History of Modern Psychology, London: Academic Press. Boken gir en oversikt over psykologiens historie og legger særlig vekt på en fremstilling av de forskjellige moderne psykologiske skoleretninger. Hergenham, B.R.: Introduction to Theories of Learning. Englewood Cliffs, New Jersey: Prentice-Hall. Gardner, H: Developmental Psychology. Boston: Little, Brown & Co., 1982. Bower, T.G.R.: Development in Infancy. San Francisco: Freeman. Martin, Abnormal Psychology. Holt, Reinhart & Winston. Deaux, & Wrightsman, Social Psychology the 80's. Brooks/Cole, 1984. Studentene skal dessuten legge opp ett norsk arbeide (ca. 200 s.) i psykologi (bok, monografi eller sekvens av artikler av en for fatter).
over anbefalt kursorisk litteratur som fås ved henvendelse i ekspedisjonen, Psykologisk institutt, rom B-841, Eilert Sundts Hus. Eksamen i psykologi grunnfag består av to skriftlige prøver, hver på 8 timer, og en muntlig prøve. Eksamen holdes hvert semester.
Mellomfag består av grunnfaget og et mellomfagstillegg. Mellomfagstillegget skal normalt ta et semester for heltidsstudenter. For deltidsstudenter er det mulig å bruke lengre tid på mellomfagstillegget. Tilleggene skal gi mulighet for fordypet kjennskap til et av områdene som inngår i grunnfag, men skal også ta opp temaer av relevans for alle fordypningsområdene slik som metodiske og fagdidaktiske problemstillinger. Metodedelen skal gi kunnskap om forskningsprosessen og derigjennom en reflektert forståelse av grunnlaget for psykologisk viten. Den fagdidaktiske delen skal ta opp det som i vid forstand kan kalles formidlingsproblemer, herunder rent pedagogiske problemer i tilknytning til undervisning i psykologi og etiske problemer knyttet til bruk av psykologisk kunnskap. Undervisningen skal legge vekt på å avgrense arbeidsmåtene i undervisning mot psykologisk behandling. For tiden er det mulig å fordype seg innen områdene sosialpsykologi og utviklingspsykologi. A. Fellespensum for alle studenter som tar mellomfag. B. Fordypelsespensum i sosialpsykologi eller Fordypelsesepensum i utviklingspsykologi. C. Valgfritt pensum. Studentene velger samråd med faglærer denne delen av pensum. Instituttet utarbeider anbefalte litteraturlister innenfor flere mer avgrensede temaer innenfor sosialpsykologi og utviklingspsykologi. A. Fellespensum for alle studenter som tar mellomfag. Fellespensum er knyttet til metode og fagdidaktiske problemstillinger. Lewin, M. (1979) Understanding psychological research. John Wiley & Sons, New York. 414 s. Relevante fagplaner for undervisning i psykologi som, f.eks. fagplan i psykologi valgfag for den videregående skole, vil bli brukt som pensum. I tillegg skal studentene, i samråd med faglærer, velge pensum som omhandler formidlingsprosessen ut fra en psykologisk tilnærming. Instituttet utarbeider lister over anbefalt litteratur. Pensum i fagdidaktikk skal samlet være på ca. 100 s. B. Fordypelsespensum. Studentene velger fordypelsespensum enten i sosialpsykologi eller i utviklingspsykologi. Fordypelsespensum i sosialpsykologi (ca. 500 s.): Generell sosialpsykologi Cartwright, D. (1979) Contemporary social psychology in historical perspective. Social Psychology Quarterly, 42, 82-93. Triandis, H.C. (1978) Some universals of social behavior. Personality and Social Psychology Bulleting, 4, 1-16. Hem, & Holter, (1978) Sosialpsykologi som samfunnspsykologi. I: Hem & Holter (red.): Sosialpsykologi, Vol. Oslo. Universitetsforlaget. S. 14-30.
Holdninger og attribusjonsteori Zimbardo, P.C., Ebbesen, E.B. & Maslach, C. ( 1977) Influencing Attitudes and Changing Behavior. London. Addison- Wesley, Kap. 3, 4, 5, 6. Harvey, J.H. & Weary, G. (1981) Perspective on attributional process. Wm.C. Brown, Dubuque, Iowa (s. 5-105). Snyder, M. On the self-perpetuating Nature of Social Stereotypes. (1981) I: O.L. Hamilton (ed.): Cognitive processes in Stereotyping and Intergroup Behavior. Hillsdale, N.J.: Lawrence-Erlbaum (s. 183-212). Gruppe- og organisasjonspsykologi Olmsted, M.S. & Hare, (1978) The small group, 2. ed. Random House, (s. 15-10). Sabroe, K.-E. Organisasjonen og individet. (1984) 1: E. Petersen & K.E. Sabroe (red.): Arbejdspsykologi, Kobenhavn. Munksgaard (s. 23). Lysgaard, S. (1978). Momenter til en teori og arbeiderkollektiv. I: L. Hem & H. Holter (red.): Sosialpsykologi, bind II. Oslo, Universitetsforlaget (s. 21-49). Holter, H. Motstands- # og avvergeteknikker i sosiale organisasjoner (s. 121-141). Individ - miljo - kultur Bronfenbrenner, U. (1977) Towards an experimental ecology of human development. American Psychologist (s. 513-- 529). Bloch, Jeanne H. (1980) Gender differences in the Nature of Premises Developed About the World. I: E. Shapiro & E. Weber (eds.): Cognitive and Affective Processes in Development. A developmental-interaction point of view. Lawrence Erl ba um Associates, New York (34 s.). Proshansky, H., Ittleson, W.H. & Rivlin, (1790) The influence of the Physical Environment on Behavior. Some Basic Assumptions. H.M. Proshansky, Ittleson & L.G. Rivling (Eds.): Environmental Psychology: Mand and his physical setting. Holt, Reinhart & Winston (s. 27--37). Lie, Ivar (1981). Funksjonshemninger miljø. Tekniske hjelpemidler. Tidsskrift for Norsk Psykologforening, 18, 173- 177. Ås, Dagfinn (1974). Ordet er miljø. Småskrift nr. 4, Norges Byggforskningsinstitutt, Oslo. Platt, (1973). Social traps. American Psychologist (s. 641-651). Sosialpsykologiske kvinnestudier Holter, Harriet (1985). Kvinneforskningens bidrag til samfunnsforskningen. (Stensil 20 s.) (Under trykking.) Haavind, Hanne (1978). Psykologisk forskning om kvinner. I: Lars Hem og Harriet Holter (red.): Sosialpsykologi: Familie, ungdom og kjønnsrolle I. Universitetsforlaget. Ås, Berit (1975). On female culture: An attempt to formulate a theory of women's solidarity and action. I: Acta Sociologica (red. Bjørg Aase Sørensen). Vol. 18, No. 2-3 (20 s.). (Også som kap. I i Berit Ås: Kvinner i alle land ... :R en teori om kvinnesolidaritet og aksjon (33 s.). Fordypelsespensum i utviklingspsykologi (ca. 600 s.) Bronfenbrenner, U. (1979). The ecology of human development. Experiments by nature and design. Cambridge, Mass.: Harvard University Press. (Utvalgte kapitler.) Fishbein, H.D. (1984). The psychology of infancy and childhood: Evolutionary and cross-cultural perspectives. London: Erlbaum. (Utvalgte kapitler.) C. Valgfritt pensum. Litteraturlister fås ved henvendelse til instituttet. Studentene velger, i samråd med faglærer, ut pensum slik at B-pensum C-pensum blir på ca. 1000 sider.
Melding om undervisning for mellom fagstillegget vil bli gitt i forelesningskatalogen. Det gis undervisning i tilknytning til fellespensum, del A, minst en gang i året. Instituttet organiserer også veiledningsgrupper i tilknytning til semesteroppgaven. Studentene skal i løpet av studietiden utarbeide en semesteroppgave på 15-20 maskinskrevne sider. Arbeidet med semesteroppgaven skal ha en sentral og integrerende funksjon i mellomfagstillegget. Studentene anbefales å følge en veiledningsgruppe i arbeidet med semesteroppgaven. Oppgavens tittel må godkjennes på forhånd. Hver student må utarbeide en egen semesteroppgave. Semesteroppgaven inngår i eksamen. Frist for innlevering kunngjøres i forelesningskatalogen. Oppgavene skal leveres inn i to eksemplarer. Semesteroppgavene inngår i instituttets undervisningsmateriell og kan nyttes i senere semestres undervisningstiltak med studentens samtykke. Eksamen består av semesteroppgaven, en skriftlig prøve på 8 timer og en muntlig prove. For å melde seg til eksamen i mellomfagstillegget kreves at kandidaten har bestått grunnfagseksamen i psykologi i tidligere semestre eller at kandidaten melder seg opp til grunnfagseksamen samtidig som hun/ han melder seg opp til mellomfagstillegget. I siste tilfelle får ikke kandidaten fremstille seg til muntlig prøve i mellomfagstillegget dersom grunnfagseksamen ikke er bestått. 14 dager før den skriftlige prøven skal studentene få utdelt 6-8 oppgaver. Minst 2 av disse oppgavene skal oppgis til skriftlig prøve. Studentene besvarer en av de oppgitte oppgavene. Eksamen avsluttes med en muntlig prøve i pensum som fungerer som justering og tilbakemelding i forhold til semesteroppgaven og den skriftlige prøven. Semesteroppgaven teller % og den skriftlige prove n ved fastsettelse av den skriftlige karakter. Den muntlige prøven kan bare resultere i mindre justeringer av denne karakteren. Ved beregning av endelig karakter for mellomfagseksamen gis karakteren for grunnfag vekttallet 2 og karakteren for mellomfagstillegget vekttallet l. Eksamen i mellomfagstillegget i psykologi er å betrakte som en helhet. En student som går opp til ny prøve, kan imidlertid legge fram en semesteroppgave som har vært benyttet ved tidligere fremstilling til mellomfagseksamen. I slike tilfeller blir oppgaven bedømt på nytt på fritt grunnlag. Eksamen i mellomfagstillegget holdes minst en gang i året.
Fastsatt av Kirke- og undervisningsdepartementet 5. mars 1980 § l. Psykologisk embetseksamen består av to avdelinger og gir rett til tittelen candidatus psychologiae (cand.psychol.). s2. Kollegiet fastsetter etter forslag fra fakultetet hvilke fag det skal avlegges eksamen i, antall prøver, prøveformen og obligatoriske kurs, oppgaver og praksis. Opplysninger om dette inntas i studieplanen. Eksamenskravene fastsettes slik at første avdeling normalt skal kunne gjennomføres på fem semestre og andre avdeling på seks semestre. I andre avdeling skal studenten levere en selvvalgt vitenskapelig undersøkelse (hovedoppgave).
Opptak til embetsstudiets 1. avdeling krever 1. at man er immatrikulert ved et norsk universitet, 2. at man har bestått examen philosophicum, 3. at man har studierett ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet, og 4. at man har bestått grunnfagseksamen i psykologi ved et norsk universitet med karakter 2,5 eller bedre. Studenter med andre former for eksamen eller kvalifikasjoner som ønsker å begynne på embetsstudiet i psykologi, må søke spesielt om slikt opptak.
studenter i 1. avdeling, 1. semester. Opptak skjer etter søknad som skrives på eget skjema som fas ved henvendelse til Psykologisk institutt. Frist for søknad om opptak k unngjøres i dagspressen og Norsk lysningsblad i slutten av foregående semester. Dersom det er flere søkere enn det er plass til, skjer utvelgelsen på grunnlag av ansiennitet fra tidspunktet for avlagt grunnfagseksamen. For søkere med annen godkjent utdannelse regnes ansienniteten fra det semester søknaden om å få godkjent denne utdannelsen ble mottatt av Det samfunnsvitenskapelige fakultet. Dersom det er flere søkere med samme ansiennitet, foretas loddtrekning. Søknadsfrist for utenlandske studenter er 1. februar hvert år. Alle henvendelser om opptak fra utenlandske statsborgere, også nordiske, skal rettes til Universitetets kontor for utenlandske studenter, postboks 1081 Blindern, 0317 Oslo 3. Etter avlagt eksamen i 1. avdeling kan studenten fortsette i 2. avdeling. Studiets avdeling (med eksamen) kan ikke betraktes som et selvstendig psykologisk studium, og gir ingen kompetanse for selvstendig psykologisk arbeid. I. avdeling er godkjent som et mellomfag i en cand.mag.grad.
1. avdelings studium bygger på grunnfag og fører dette videre ved at studentene i denne avdeling skal skaffe seg en solid og allsidig kunnskap om de forskjellige områder i psykologien og deres vitenskapelige grunnlag. Gjennom kurser og øvelser vil studentene få et konkret kjennskap til de viktigste teorier og undersøkelsesmetoder. Denne avdeling er sentral i studiet som helhet, idet studentene her skal skaffe seg de teoretiske og metodologiske forutsetninger for den psykologiske tenkemate som kreves i det etterfølgende yrkesorienterte studium og arbeid. Ut fra samme formål vil studentene i denne avdeling også måtte skaffe seg det nødvendige grunnlag i statistikk og databehandling og i støttedisiplinene fysiologi, sosiologi og psykiatri. I. avdelings studium er inndelt i fem semestre. Hvert av de fire første semestrene er organisert om en hovedstamme av undervisningstiltak der den psykologiske kunnskap, dens metoder og teorier blir behandlet ut fra hvert sitt hovedperspektiv. Sentralt i denne undervisningen står en periode med øvelser - demonstrasjoner praksis, som sammen med et paralleltgående praksisseminar vil knytte det mer abstrakt-teoretiske kunnskapsstoffet til konkrete erfaringssituasjoner. En rekke mer frittstående undervisningstilbud vil ta sikte på en nærmere utdyping av spesielle problemstillinger og sentrale perspektiver. Seminarer og gruppeaktiviteter tar sikte på at studentene mest mulig aktivt skal tilegne seg stoff et i lærebøkene. I femte semester (eksamenssemester) vil det ved siden av arbeidet med en selvvalgt semesteroppgave, gis undervisning i vitenskapsfilosofi, psykologiens historie, dens plass i samfunnet, bruk av bibliotek, faglitteratur og andre kilder for ulike formål. Semester I - Individ og samfun n tar opp det sosial-psykologiske perspektivet på individets tilknytning til samfunnet, og i denne sammenheng tenkning og språk (kognitiv fungering). Et kurs i statistikk og databehandling er også knyttet til dette semester. Semester II B iologisk psykolog ihar et psykobiologisk perspektiv som tar sikte på en allsidig inn føring i det biologiske grunnlaget for individets utvikling og fungering. I dette semester tas støttedisiplinen fysiologi. Semester I I I - Utviklingspsykologi - tar opp de ulike sider ved individets vekst og forandring gjennom livet i et utviklingspsykologisk perspektiv. Støttedisiplinen sosiologi vil understreke de kulturelle og sosiale sider ved menneskets utvikling.
sammenheng. Støttedisiplinen psykiatri vil ta opp sider ved problematisk personlighetsfungering. Hvert av de fire første semestres obligatoriske undervisning avsluttes med en temarapport som vurderes til bestått/ikke bestått. Hvis rapporten blir vurdert til ikke bestått, vil studenten faglærers kommentar få høve til å bearbeide rapporten til innlevering for ny vurdering. Rapporten må være godkjent senest 14 dager etter at det nye semester er startet. Et unntak gjelder for det spesialtilfelle hvor studenten går opp til I. avdelingseksamen i 4. semester. Han/ hun må da ha fått godkjent temarapporten til ordinær tid i samme semester. Nærmere bestemmelser om kursgodkjenning/kontinuering fastsettes av instituttrådet. Det er dessuten knyttet en prøve til statistikkurset og til hver av de tre stottedisiplinene (se omtale av støttedisiplinene nedenfor). I det avsluttende semester V vil studenten arbeide med en semesteroppgave på 20-25 sider (med dobbel linjeavstand) over et tema som studenten selv velger a fordype seg i og som godkjennes av en eksamenskomite. I. avdelings pensum bygger på grunnfagspensum. Pensum for avdeling er satt sammen av pensaene for def em semestrene. I tillegg kommer pensum til støttedisiplinene. Instituttet plikter asorge for at det alltid foreligger ajourførte pensumlister. Instituttradet vedtar hva som til enhver tid er gjeldende pensumliste for avdeling. Det vil med Styrets samtykke vere mulig abytte ut enkelte verker med andre av tilsvarende omfang og vanskelighetsgrad. Alle prinsipielle og større pensumforandringer må legges fram til godkjenning i Instituttet. I den grad det foreligger valgfrihet og alternativer til pensumlisten, vil studentene kunne få råd og veiledning av faglærerne ved utvalget. Selv om studentene foran hver eksamen kan holde seg til et fastlagt pensum, er det studiemessig intet skarpt skille mellom pensumlitteraturen og annen faglitteratur. For å få tilstrekkelig innsikt i de forskjellige psykologiske problemstillinger er det nødvendig å ha kunnskaper ut over det faste pensum. Det vil være nødvendig å gå til originalverker, konsultere håndbøker og orientere seg i tidsskriftene og a foreta annen utfyllende lesning. Faglærerne vil gi opplysninger og veiledning om slik lesning, som leselister, i forbindelse med undervisningen. Det vil også bli gitt orientering i bruk av bibliotekets tjenester for litteratursøking. Pensumlister fås ved henvendelse til ekspedisjonskontoret ved Psykologisk institutt, 8. etasje i SV-bygget. Selv om den kunnskapsmengde som kreves til eksamen i all hovedsak finnes i pensum, kan en student ikke tilegne en allsidig psykologisk skolering og tenkemåte bare ved a lese lærebøkene. Undervisningen er derfor lagt opp med sikte på å integrere teori, metode og praktisk erfaring. De ulike undervisningstilbud er søkt samarbeidet til et hele, slik at pensumstoffet kan belyses fra flest mulige vinkler samtidig. Studentene anbefales derfor legge opp sin lesning slik at den kan kombineres med den undervisning som gis til enhver tid. Kursplanene vil gi en detaljert oversikt over hvordan undervisningen i semestertemaene er strukturert. Disse er ment å oppmuntre til aktiv lesning om temaene i flere kilder samtidig, idet disse stiller temaene i forhold til hverandre på noe forskjellig vis og ut fra ulike synsvinkler. En aktiv holdning til lærebokstoffet og en allsidig vurdering letter tilegnelsen og gir det beste grunnlag for en selvstendig kritisk vurdering av ulike tilnærminger. Selv om hvert semester har sitt hovedperspektiv, vil det bli lagt vekt på at I. avdeling utgjør et enhetlig studium, og en rekke undervisningstilbud vil nettopp ta opp og understreke dette helhetsperspektivet.
gjelder særlig kurser i fagene generell metodologi, historie og vitenskapsfilosofi. Forelesningene vil som regel gi en oversikt og diskusjon av generelle eller spesielle emner innen teoretisk psykologi. Ofte vil de ha med stoff og synspunkter som er så nye at de ennå ikke er kommet med i lærebøkene. Særlig når studentene på egen hånd har søkt å sette seg mer detaljert inn i ulike emner, vil forelesningene kunne sette problemene i sammenheng og stake ut hovedlinjene i de forskjellige stoffområder. Seminarene gir mulighet for større aktivitet fra studentenes side og forutsetter intimere samarbeid mellom faglærere og studenter. Individuelle arbeidsoppgaver, gruppearbeider, oppgaveskriving o.l. kan organiseres og kombineres. Studentene kan derved få øvelse i disponering av stoff, kombinasjon av forskjellige emneområder, saklig kritikk og alminnelig diskusjon av emner og problemer. Kurser kan være av ulike slag. I semestrene I-IV er undervisningen i anvendte metoder, praksisseminarene og praksisøvelsene obligatoriske. I kursene søker en a demonstrere det empiriske grunnlaget for de teoretiske og metodologiske prinsippene. Kursene tar sikte pa a gi den nødvendige trening og grunnlag for kritisk bruk av metodene. En kombinasjon av kurser og øvelser gir den beste muligheten forutdype hvordan konkrete observasjoner og erfaringer kan settes i forhold til ulike teoretiske tilnærminger. Det vil også gjøre studentene fortrolige med hvordan teoretiske perspektiver, systematiske observasjoner og praktisk utproving gjensidig utdyper og beriker det psykologiske kunnskapsstoff et. De ulike former for undervisningstilbud er ment a hjelpe studentene til a utdype lærebokstoff et og aktivere dets praktiske relevans. Det vil i kurser og seminarer bli lagt vekt på selvstendighet, og i temarapporten vil det bli lagt vekt på forståelsen av teoretiske perspektiver og beherskelse av metoder, samt på disponering, språk og fremstillingsmåte forøvrig. Det er knyttet en kursprøve til hver av støttedisiplinene fysiologi, sosiologi og psykiatri. Prøven vurderes til bestått/ikke bestått. Studenter som ikke følger kurset innen en støttedisiplin, vil få oppgitt et noe mer omfattende pensum enn hva som kreves på kurset. I et slikt tilfelle må studenten gå opp til en spesiell 6-timers prøve i dette fag (se omtale av eksamen for 1. avdeling nedenfor). Studentene anbefales folge kursene i støttedisiplinene. Det kreves elementær kjennskap til generell biologi og fysiologi, human genetikk, sanseog muskelfysiologi samt synapsefysiologi. Det kreves mer inngående kjennskap til sentralnervesystemets anatomi og fysiologi. I hvert semester vil det bli arrangert et kurs med demonstrasjoner og eventuelle øvelser av ca. 100 timers varighet. Lærebøker og tilleggslitteratur vil bli oppgitt på kurset. Det vil bli gitt ut en liten stensil i tillegg med oversikter over de nevropsykologiske data kurset blir supplert med. Kurset avsluttes med en kursprøve. Ved eventuell stryk vil det bli arrangert ny kursprøve i begynnelsen påfølgende semester. Det kreves elementær kjennskap til den alminnelige sosiologi. Disiplinen har et omfang som svarer til ca. av sosiologi grunnfag. I hvert semester vil det bli arrangert et kurs med innføringsforelesninger og seminarer, i alt 6 timer pr. uke i gjennomsnitt. Pensum og tilleggslitteratur vil bli oppgitt på kurset. Kurset avsluttes med en prøve. Studentene kan velge mellom en 6-timers skriftlig prøve eller en særoppgave om et selvvalgt sosiologisk emne. Oppgavens omfang kan variere noe. Antydningsvis kan det anslås til ca. 10-15 A4-sider. Det er tillatt for grupper av studenter å levere større oppgaver i samarbeid.
Fristen for oppmelding til kursprove og særoppgave er den samme som for melding til eksamen ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet. Fristen for innlevering av særoppgave er den samme som dagen for den skriftlige prøven, som det opplyses om ved oppslag. Kurset tar sikte pa a gi studentene en elementær innføring i psykiatrisk teori og praksis. Hensikten med dette er delvis å gjøre studentene kjent med fagbakgrunnen en av de grupper de som senere psykologer ofte vil samarbeide med. Delvis er også formålet med kurset a bidra at studentenes psykopatologikunnskaper i noen grad kan få en praktisk-klinisk forankring. Undervisningen vil gjøre utstrakt bruk av sykehistorier til illustrasjon av psykopatologiske forhold. Pensum vil bli oppgitt av kurslederne. Kurset er på 12 dobbelttimer, gjentas hvert semester og holdes ved Gaustad sykehus. Eksamen i 1. avdeling holdes hvert semester. Fristene for oppmelding de forskjellige eksamener blir kunngjort Forelesningskatalogen. Disse frister gjelder også for oppmelding til prøvene i stottedisiplinene. Oppmelding til 1. avdelingseksamen skal være bilagt med gjeldende pensumlister i tre eksemplarer (eller pensumliste med endringer som er godkjent av styret). I tillegg skal det leveres bekreftelse pa at samtlige avlagte kursprøver i stottedisiplinene, obligatoriske kurs, øvelser og temarapporter er godkjent. Et unntak gjelder for de studenter som velger å gå opp til 1. avdelingseksamen etter 4. semester. De kan ikke avkreves bekreftelse for bestått psykiatri støttedisiplin og temarapport for 4. semester. Den avsluttende eksamen for 1. avdeling består av en semesteroppgave pa 20--25 sider over et tema som studenten selv velger a fordype seg i og som godkjennes av en eksamenskomit. Oppgaven ma vere levert inn senest tre uker før skriftlig eksamen. Videre vil eksamen bestå av en skriftlig prøve på 8 timer. Eksamen avsluttes med en muntlig prøve i pensum som fungerer som justering og tilbakemelding i forhold til de skriftlige prøver. Disse prestasjoner karaktersettes etter en skala fra 1,0 4,0 0g slik at semesteroppgaven teller halvparten av den lige karakter, mens endelig karakter for avdeling fastsettes etter justering som foretas gjennom den muntlige proven. Karakterene fra avdeling og 2. avdeling (som teller likt) vil til sammen utgjore hovedkarakteren til den avsluttende embetseksamen i psykologi. Til eksamen skal kandidaten kunne dokumentere allsidig og godt kjennskap til og selvstendig, kritisk forståelse av historikk med generell psykologi, metodelære og metodeproblematikk. Det forventes at kandidaten behersker de sentrale teorier, metoder og forskningsresultater i de viktigste av psykologiens enkeltområder, slik som sosial-, kognitiv, biologisk, utviklings- og personlighetspsykologi. Videre hører til avdelingseksamen en 6-timers skriftlig prøve i hver av stottedisiplinene. Hvis en student i en støttedisiplin har gjennomgått og bestått kursprøven, kan hun/han ved eksamen fritas for den spesielle 6-timersproven i dette fag. Denne prøven blir vurdert til bestått/ikke bestatt. Studenten kan også fritas for denne prøven dersom hun/han har dokumentert tilsvarende kunnskaper i faget gjennom annen prøve. Opplysninger om hvilke prøver som ordinært grunnlag for fritak, fås pa ekspedisjonen ved Psykologisk institutt. Om dispensasjon, se reglement for embetseksamen i psykologi. Fristen for oppmelding til kursprøve og 6-timersprove er den samme som for melding til eksamen ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet. Godkjent 1. avdelingseksamen forutsetter: a) Bekreftelse på at samtlige temarapporter, obligatoriske kurser og øvelser er godkjent.
b) Bekreftelse på at prøvene i støttedisiplinene er bestått. c) Best&tt avsluttende eksamen til 1. avdeling. Studenten kan ikke begynne på noen del av 2. avdelingsstudiet før eksamen i I. avdeling er godkjent.
Denne avdeling er sterkere yrkesorientert enn 1. avdeling og har som målsetning fordypende studier i anvendt og teoretisk psykologi. Studentene skal i denne del av studiet gjøres kjent med de viktigste av fagets teorier og metoder i en bredde og et omfang som gir dem generell kyndighet i fagpsykologisk arbeid på ulike yrkesområder. Ifølge Psykologloven danner norsk embetseksamen i psykologi grunnlaget for godkjenning som psykolog, og dermed for psykologisk virksomhet på ulike yrkesområder. Faget er imidlertid for omfattende, både teoretisk og praktisk til at den enkelte kan forventes aarbeide like kompetent med alle faglige problemer. For å sikre at de ulike områder av anvendt psykologi skal kunne bli tilført den kompetanse faget gir grunnlag for, gis i 2. avdeling også undervisning med sikte på fordypelse. Det profesjonsrettede formålet med 2. avdeling sikres først og fremst gjennom at praksis søkes integrert i den løpende undervisning, og i demonstrasjoner og øvelser. Generelt vil undervisningen i 2. avdeling legge vekt på: - at studentene får en realistisk oppfatning av de ulike typer praktisk-psykologiske oppgaver psykologer arbeider med og hvilke deler av psykologi som er relevant for de ulike områder. - at studentene lærer å kjenne det forskningsmessige grunnlag for sin praktiske virksomhet. at studentene lærer å se behovet for drive en praksis som kan utnyttes forskningsmessig både når det gjelder å reise nye problemer for grunnforskningen og å muliggjøre systematisk evaluering av egen praktisk virksomhet. Undervisningen vil, der det er hensiktsmessig, bli lagt til instituttets eksterne praksisinstitusjoner. 2. avdeling vil normalt gjennomføres på 3 år når praksistiden regnes med. 2. avdeling stiller krav til studentene på de følgende fire felter: teoretiske kunnskaper, metodisk skolering, profesjonsrettet praksis og vitenskapelig arbeid. 2. avdeling består av følgende undervisningselementer: Felleskurs med praksis Hovedpraksis med hovedpraksisseminar Pabyggingskurs - Forsknings- og hovedoppgaveseminar Studie- # og hovedoppgaveveiledning. Dessuten omfatter 2. avdelingsplanen bestemmelser om: - Hovedoppgave Pensum Eksamen. Felleskurset innleder 2. avdelingsstudiet. Kravet til faglig bredde søkes bl.a. ivaretatt ved at den generelle og teoretisk/metodiske skolering i 1. avdeling blir videreført i et kurs i psykologiske arbeidsmetoder som er obligatorisk for samtlige studenter i 2. avdeling. Kurset tar sikte på å gjøre studentene kjent med noen vanlige problemer og arbeidsoppgaver som er aktuelle i psykologisk praksis. I denne sammenheng vil profesjonelle fremgangsmåter for undersøkelse og intervensjon bli drøftet i forhold til de problemer/utfordringer en psykolog møter i sin praksis. Undervisningen forutsettes lagt opp på en slik måte at studentene sikres trening i valg og prioritering av arbeidsmetoder i relasjon til arbeidsoppgaver. Det anses således ikke tilstrekkelig at studentene oppnår en viss fortrolighet med de enkelte arbeidsmetoder.
PSYKOLOGI Felleskurset vil særlig ta opp problemer og arbeidsoppgaver som møter psykologen innen sentrale yrkesområder som helsesektoren, skolesektoren og arbeids- og attføringssektoren. Felleskurset skal ta opp muligheter for evaluering av egen virksomhet som psykolog; dessuten skal felles kurset gi undervisning i relevant lovverk og fagetiske retningslinjer. Som ledd i felleskurset i fagpsykologisk arbeid, skal studentene ha praksis i ekstern institusjon som driver slikt arbeid, f.eks. innen helse-, skole- eller arbeidspsykologi-/ attføringssektoren. I felleskurspraksis skal studentene arbeide som psykologs medhjelper. For videre utdyping av formålet med felleskurspraksis, se Hovedpraksis. Felleskurs med praksis må være godkjent før studentene påbegynner hovedpraksis. Det kreves at studentene også gjennomfører en mer omfattende praksis hovedpraksis - i ekstern institusjon. Denne hovedpraksis strekker seg normalt over 6 mnd. med ca. 28 timer pr. uke. Ordinært vil hovedpraksis gjennomføres i semesteret etter grunnkurset. Hovedpraksis vil gi studentene erfaring med psykologiske problemer, arbeidsmetoder som benyttes og de praktiske, teoretiske og metodiske forutsetninger for disse. Samtidig skal studentene skaffe seg kjennskap til institusjonen og til samarbeidsformer med personale med annen fagutdanning. Gjennom arbeid med de konkret foreliggende menneskelige problemer bør studentene også få en klarere forståelse av styrken og begrensningen i den teoretiske psykologi i forbindelse med psykologisk yrkesutøvelse og de etiske problemer som oppstår i denne sammenheng. Studentenes erfaring fra praksisperioden forutsettes trukket inn og bearbeidet i enkelte undervisningstiltak. Ved praksisinstitusjonen vil studentene få spesiell veiledning av en psykolog som er ansatt ved institusjonen og som er knyttet til psykologistudiet for a gi supervisjon og ha tilsyn med denne del av studiet (praksislærer). Studenten vil vere a betrakte som psykologs medhjelper i praksistiden. I hovedpraksis kan studentene bruke noe av tiden til innsamling av materiale til hovedoppgaven. Det viser her til reglement for hovedpraksis. Det kreves at studentene følger et obligatorisk praksisseminar parallelt med hovedpraksis. I praksisseminaret legges spesiell vekt på drøfting av profesjonalisering, psykologrollen og forholdet til andre samarbeidende yrkesgrupper. Påbyggingskursene er innsiktet på faglig fordypelse og konsentrasjon. De skal utdype ulike fagområder med sikte på styrking av kompetansen i forhold til sentrale arbeidsoppgaver i samfunnet. For a na en tilstrekkelig fordypelse i temaer relevant for et bestemt yrkesområde, må hver student skaffe seg et visst antall kurspoeng. Et (I) kurspoeng skal normalt tilsvare I times katalogført undervisning pr. uke i et semester. Instituttrådet bestemmer hvor mange kurspoeng de ulike undervisningstilbud gir og hvilke yrkesområder de er relevante for. Instituttrådet fastlegger til enhver tid hvor mange kurspoeng som kreves for å fremstille seg til eksamen. Når det gjelder de øvrige kurspoeng som trengs (ut over minimum for det valgte yrkesområde), står studentene fritt med hensyn til hvilke påbyggingskurs de vil velge. (Under bestemte vilkår kan forskningskurs erstatte pabyggingskurs -se nedenfor.) Adgang til påbyggingskurs ut over det obligatoriske minimum vil være avhengig av kurskapasitet. Når det gjelder valg av påbyggingskurs, anbefales studentene å benytte seg av instituttets tilbud om studieveiledning i lærernes samtaletider.
Hvert semester skal det arrangeres forskningsseminarer knyttet til pagaende forskning ved instituttet eller til diskusjon av internasjonale forskningstradisjoner. Forskningsseminarene kan være poenggivende eller ikke-poenggivende avhengig av den arbeidsinnsats studentene gjør i forbindelse med undervisningen. Kurspoeng for forskningskurs kan i bestemte tilfeller erstatte deler av de kurspoeng studentene må ha fra påbyggingskurs innen et yrkesområde. Dette gjelder når forskningsseminaret vurderes som særlig relevant for arbeid innen dette området. Forlette studentens arbeid med hovedoppgaven vil det også bli arrangert egne hovedoppgaveseminarer. Senest det semestret studentene melder seg til 2. avdelingseksamen, skal de levere inn et vitenskapelig arbeid (hovedoppgave). I tillegg til påbygningskurs og forskningsseminarer skal hovedoppgaven sikre den nødvendige konsentrasjon og fordypelse i spesielle områder. Arbeidet skal ordinært være innsamling og/eller analyse av et empirisk materiale, men kan også være av teoretisk art. Arbeidet skal vise at studenten behersker vitenskapelig fremgangsmåte, såvel som de spesielle problemstillinger og metoder som knytter seg til et valgt emne. Studenten skal under sitt arbeid med hovedoppgaven ha oppnevnt en fast veileder. Det er utarbeidet egne retningslinjer for datainnsamling i eksterne institusjoner og for utforming av hovedoppgaven. Pensum til 2. avdeling består av pensaene knyttet til grunnkurset og til de påbygningskursene som den enkelte student har valgt. Kursplanene inneholder de til enhver tid gjeldende litteraturlister vedtatt av rådet ved Psykologisk institutt. I den grad det foreligger valgfrihet og alternativer for sammensetning av pensumlisten, vil studentene kunne få råd og veiledning av faglærerne ved utvalget. Foruten kurslitteraturen vil det også være nødvendig a lese tilleggslitteratur i forbindelse med hovedoppgaven. Den undervisning som blir gitt i pedagogikk, sosiologi, antropologi og andre fag som grenser til psykologi, kan studentene også ha stort utbytte av. Likevel blir studentene henvist til atskillig lesning på egen hånd. Det henvises til egne lister over anbefalt litteratur for videregående lesning. Avsluttende eksamen i 2. avdeling holdes hvert semester. Eksamen består enten av to 8 timers skriftlige prøver eller en oppgitt 14 dagers oppgave på grunnlag av pensum knyttet til grunnkurset, og en selvvalgt 14 dagers oppgave som ordinært er knyttet til påbygningskursene; samt en muntlig prøve. Ved de skriftlige prøver skal kandidaten dokumentere sine kunnskaper i og sin forståelse av anvendt psykologi i sin alminnelighet. Det vil bli lagt særlig vekt på evnen til kritisk vurdering og evnen tilse muligheter og begrensninger i anvendelse av ulike teorier og metoder og forskningsresultater. Til muntlig eksamen vil det bli eksaminert i pensum fra grunnkurs og påbygningskurs, og poenggivende forskningskurs. Eksaminasjon kan også ta utgangspunkt i 14 dagers oppgaven. For bestått skriftlig eksamen til 2. avdeling gis det en foreløpig karakter fra 1,0- 4,0 med en desimals nøyaktighet. Denne meddeles kandidaten, som ikke kan fremstille seg til muntlig prøve før den skriftlige er bestått. Etter den muntlige prøven fastsettes den endelige karakter, også med en desim als nøyaktighet. Kandidater som får dårligere karakter enn 4,0, har ikke bestått eksamen. Ved beregning av tallkarakterer til 2. avdelingseksamen teller 8 timers- og 14 dagers eksamen likt.
Hovedoppgaven teller ikke med ved fastsettelsen av karakteren ved 2. avdeling, men gis egen karakter med grad og tallverdi. Hvis en kandidat til 2. avdelingseksamen har bestått de skriftlige og muntlige prøver, men ikke fått godkjent den selvvalgte vitenskapelige undersøkelse (hovedoppgaven), kan vitnemål ikke utstedes før godkjent hovedoppgave foreligger. Har en kandidat fått godkjent hovedoppgaven, men ikke bestått de øvrige prøver, gjelder det at han/ hun må fremstille seg til de skriftlige og muntlige prøver på ny. Det er ikke adgang til å fremstille seg til noen del av embetseksamen i psykologi mer enn 3 ganger. Den best oppnådde karakter blir gjeldende. (Om dispensasjon, se reglementet 7.) Karakterene etter 1. avdeling og etter 2. avdeling (som teller likt) vil til sammen utgjøre hovedkarakteren til den avsluttende embetseksamen i psykologi. På eksamensvitnemålet angis karakteren fra 1. avdeling og 2. avdeling med grad og tallverdi med en desimal. Dessuten angis en hovedkarakter med grad og tallverdi. Hovedoppgavens tittel og karakter med grad og tallverdi med en desimal angis særskilt på eksamensvitnemålet. Studenter som etter søknad får ekvivalert utdannelse og eksamener fra andre utdannelsesinstitusjoner med deler av embetsstudiet i psykologi, kan etter vurdering i hvert enkelt tilfelle opptas i den utstrekning plasser er blitt ledige ved at ordinære studenter slutter før de har fullført embetsstudiet (Kollegievedtak av 8.9. 1972). Administrasjonsordningen for rangering av søkerne kan fås ved henvendelse til instituttet.
Adresse: Institutt for sosialantropologi Brakke B, Nedre Blindern P.b. 1091 Blindern, 0317 Oslo 3 Tlf. (02) 45 65 26 Sosialantropologien beskjeftiger seg med det sammenliknende studium av kultur og samfunn. Faget betegnes også som «social anthropology» i England, som «cultural anthropology» i USA, «anthropologie sociale» i Frankrike, og som «Volkerkunde» og «Ethnologie» i tysktalende land. En kunne også kalle faget sammenliknende sosiologi som flere fremtredende forskere har foreslått. Når en sammenlikner sosialantropologi og sosiologi, er det slående hvor like disse fagene er når det gjelder forutsetninger i grunnleggende teori, men hvor forskjellige de er i mye av hva forskere i de to tradisjoner faktisk gjør. Det kan være mange årsaker til dette, og noen gir en god anledning til a understreke sosialantropologiens særtrekk. Sosialantropologiens viktigste metode for innsamling av primærmateriale er kalt feltarbeid, og hovedvekten ligger på såkalt deltakende observasjon. Denne metode har vist seg nyttig i forståelsen av sammenhengen mellom forskjellige aspekter ved samfunn og forståelse av hvilke ideer og verdier samfunnsmedlemmer handler ut fra. Metoden har sine begrensninger i og med at den intense deltakende observasjon ikke lar seg praktisere i alle situasjoner. Sosialantropologer vil i slike situasjoner gjøre bruk av andre metoder som er mer vanlig i sosiologien (intervjuer, statistiske metoder etc.), men vil likevel insistere på at man bare ved deltakende observasjon får data som gir mulighet til å registrere den totale sammenheng som sosial handling finner sted i og dermed til å forklare de forutsetninger som folk har for å handle som de gjør. De sentrale problemstillinger i sosialantropologien er rettet mot analysen av kulturer og samfunn slik de fungerer som totale systemer og å forstå grunnlaget for vedlikehold og endring av kulturelle og sosiale former. En er også ute etter a kartlegge variasjon i samfunnsformer og å bruke denne formvariasjon analytisk til å finne frem til regelmessigheter i oppbygning av samfunn i sin alminnelighet. Ved a se på kulturer og samfunn som totale systemer har sosialantropologene kunnet påvise en rekke interessante sammenhenger mellom forskjellige aspekter av kultur og samfunn innen et område, og disse sammenhengene er blitt presentert i monografier sosialantropologiens sentrale fremstillingsform. Tradisjonelt har sosialantropologer vært opptatt av studiet av ikke-europeiske kulturer eller såkalte primitive samfunn («primitiv» viser til et teknologisk og ikke nødvendigvis et kulturelt nivå). I den senere tid har sosialantropologer også drevet forskning i «europeiske» samfunn og også blitt mer opptatt av «europeiske» samfunn for så vidt som disse mer og mer påvirker ikkeeuropeiske samfunn. Sosialantropologien har derfor også fått en viktig oppgave som formidler av kunnskap mellom kulturer og i utviklingsproblematikk. Nye studenter bes kontakte Institutt for sosialantropologi hvor det foretas registrering av alle nye studenter.
Grunnfagkurset strekker seg over to semestre med anledning til å begynne både i høstog vårsemestret. Grunnfagkurset tar sikte pa a gi studentene a) en elementær trening i samfunnsvitenskapelig teori og metode slik disse er utviklet gjennom sosialantropologien. b) kunnskap om de viktigste regionale variasjoner i kultur og samfunnsformer. Studentene vil finne at kurset nødvendigvis må bli et kompromiss mellom disse to siktemål, og pensumlisten er forsøkt lagt opp slik at den samme litteratur skulle kunne dekke begge siktemål. Kurset er ordnet i to hovedavsnitt (Serie og Serie inneholder underavsnitt om teori og metode, og avsnitt som presenterer de ulike institusjonelle rammer for sosialt liv som antropologien vanligvis opererer med. representerer et forsøk på integrere analytisk innsikt i et samlende perspektiv pa større samfunnsmessige og kulturelle sammenhenger. En innfallsvinkel til slik innsikt er okologisk analyse (B1), en annen er de marxistiske perspektivene på samfunnsutvikling (deler av B3). Serie B gir også rom for analyser som kombinerer ulike teoretiske innfallsvinkler for akaste lys over makrosammenhenger (B2, deler av B3). Pensumavsnittene skal således ikke oppfattes som lukkede tematiske «baser», men mer som ulike problemorienteringer i studiet av sosialt liv. Mange av artiklene pa pensum kunne forsvart en plass under flere avsnitt. Baileys artikkel under A 7 (Politikk) inneholder f.eks. mye informasjon om kaste-systemet (A6), og artiklene om husholdsorganisasjon (A3) inneholder ogsa okonomiske resonnementer osv. Etterhvert som en tilegner seg fagets analysemåter, vil en finne stadig flere slike sammenhenger. I nedenstående pensumoversikt er artiklene under hvert avsnitt ordnet etter en anbefalt lese-rekkefølge, og hvert avsnitt apner med en kort «lesenokkel». Er trykkested ikke oppgitt i pensumliste, finnes artikkelen grunnfagskompendiet (Sosialantropologi I, 2, 3, Universitetsforlaget). Her finnes også oversikt over opprinnelig trykkested. Liste over pensumlitteratur som studentene må kjøpe i ti1legg til kompendiene fås ved henvendelse til instituttets ekspedisjon. Keesing, Cultural Anthropology: A Contemporary Perspective. New York & London. Holt, Rinehart & Winston 1981. Kapitlene i grunnboka danner utgangspunkt for undervisningen innen de ulike pensumavsnitt, og de aktuelle kapitler er ført opp innledningsvis under hvert avsnitt.
Sharps artikkel gir et førsteinntrykk av de komplekse sammenhengene i samfunn; nærmere bestemt hvordan materielle, sosiale og ideologiske dimensjoner er gjensidig avhengig av hverandre. Barth tar opp problemene med å sammenligne kulturer og «oversette» mellom dem, og understreker nødvendigheten av å unngå etnosentriske utgangspunkt. Sahlins artikkel er et bidrag til samme diskusjon ut fra et spesielt fokus på økonomien i samfunnet. Leach tar spesielt for seg problemer med datainnsamling, og diskuterer særlig spørsmålet om tilfeldige utvalg kontra avgrensninger som gir mening ut fra vedkommende kultur/samfunn. Goffman, Haugen, Berreman og Weiners artikler er studier av sosiale samhandlinger. Goffman gir en allmenn teoretisk behandling av samhandling, der menneskers atferd ut fra ulike roller står sentralt. Dette tema går igjen hos de tre øvrige:
SOSIALANTROPOLOGI landsby med kasteskiller. Berreman drøfter også viktige problemer i antropologers læring av fremmed kultur under feltarbeidet. Weiner viser hvordan antropologens egen kulturbakgrunn påvirker forståelsen av andre samfunn, eksemplifisert ved kjønnsrolleproblematikk. Keesing, Kap. 1, 4-6. Sharp, Technological Innovation and Culture Change, P.B. Hammond (ed.): Cultural and Social Anthropology, New York 1964. Opprinnelig under tittelen «Steel Axes for Stone Age Australians» i E.H. Spicer (ed.): Human Problems in Technological Change, New York 1952. Også BOBBS-MERRILLL A-208. Barth, F.: Et samfunn måforstås utfra sine egne forutsetninger. Sahlins, Notes on the Original Affluent Society. Leach, E.: An Anthropologist's Reflections on a Social Survey. Goffman: The Presentation of Self in Everyday Life, New York 1959 og senere utgaver. Introduction og Ch. 1. Haugen, Om forvaltning av utilgjengelighet. Berreman, G.: Behind Many Masks: Ethnography and Impression Management in a Himalayan Village, BOBBS-MERRILL Weiner, Sexuality among the Anthropologists, Reproduction among the Informants. Social Analysis 12, December 1982, s. 52-55. Dette avsnittet søker trekke fram det som i vid forstand kan kalles formidlingsproblemer, herunder rene pedagogiske problemer som framtidige lærere vil møte i skolearbeidet. Avsnittet åpner med en faghistorisk oversikt, deretter følger tre artikler som, sammen med Weiners artikkel fra forrige avsnitt, kan karakteriseres som «faglig selvrefleksjon». Klausen, Schluter og Rasmussen behandler antropologien mer spesielt som skolefag, og gir en faglig bakgrunn for utdragene fra Mønsterplan for grunnskolen og Læreplan for den videregående skole. I tillegg til dette anbefales studentene a følge instituttets filmprogram. Veiledning i bruk av museums-samlinger vil bli gitt ved Etnografisk Museum, som en spesiell del av fagdidaktikken. Klausen, A.M.: Antropologiens historie, (ikke kap. 7). Gyldendal, Oslo 1981. Bohannan, «Shakespeare in the Bush». Larsen, T.: «Er alle stygge andunger egentlig svaner?» Odner, K.: «Om hvite, sorte og brune svaner». Klausen, «Sosialantropologi som skolefag», Skoleforum Nr. 21 1981. Schluter, Et undervisningsopplegg om innvandrere i Norge. Stensil. Rasmussen, A.: Lokalkulturens gjennomslagskraft i skolesituasjonen, i Wadel og Thuen (ed.): Lokale samfunn og offentlig planlegging, 1978. Høgmo, Asle m.fl.: Skolen og den lokale utfordring, Universitetet i Tromso - sept. 1981. Kap. 1, 2, 3 og 10. Skagen og Tiller (red.): Fag, skole, samfunn. H. Aschehoug & Co., 1983. Mønsterplan for grunnskolen, Læreplan for den videregående skole, relevante avsnitt om målsetting og pensum for geografi/ samfunnskunnskap. a) Den sosiologiske arven I dette faghistoriske avsnittet er den marxistiske tradisjonen representert ved klassikerne, den mer generelle sosiologiske tradisjonen ved Arons oversikt. Stoffet er ordnet kronologisk. Marx, K.: Introduksjon til Kapitalensførste bind, avsn. 1 og 2, Kurasje, København, 1976. Marx, K.: Innledning til Grundrisse, avsn. 3 i Marx: Till kritiken av den politiska konomin. Engels, F.: Familien, privateiendommen og statens opprinnelse, kap. 1 og 9.
SOSIALANTROPOLOGI Aron, Main Currents in Sociological Thought 2, kapitlet om Durkheim, delene 1, 3,4,5 og kapitlet om Weber del 1, 2 og 6. Penguin Books, England 1970. Sosialantropologi Avsnittet begynner med teoretiske/ faghistoriske oversikter (Kaplan & Manners, Solheim) og avrundes med originaleksemplet på to analytiske tilnærmingsmåter med vekt på henholdsvis samhandlingsdynamikk (Barth) og kulturell struktur (Levi-Strauss). Kaplan, D. & Manners, R.: Culture Theory, Kap. 2. New York, Prentice Hall, 1972. Solheim, J.: Med hvilken rett kan man hevde at moderne antropologiske forskere som f.eks. Bailey og Barth «står på skuldrene til» forskere fra den strukturfunksjonalistiske tradisjon? Barth, F.: Betydningen av transaksjoner som analytisk begrep. Levi-Strauss, C.: Structural Analysis in Linguistics and in Anthropology. Dette avsnittet skal både gi et utgangspunkt for å forstå slektskap som organiserende prinsipp, og dessuten ta for seg «familieinstitusjonen» mer spesielt. Dozier gir en forholdsvis bred beskrivelse av et samfunn hvor slektskap i høy grad er et organiserende prinsipp. Peters, Stenning, Freeman og Rudie diskuterer det familiebaserte hushold som sosial og økonomisk gruppe i ulike samfunn. Peters beskriver ekteskap og familie i forholdet til mer omfattende slektsgrupper. Freeman diskuterer gruppedannelser på grunnlag av slektskap og rettighetsstruktur, Stenning konsentrerer seg om husholdets indre dynamikk, Rudie om samspill og kollisjoner mellom dynamikk og «eksterne» samfunnsmessige betingelser. Keesing, R.M.: Kap. 11 og 12. Dozier, E.P.: Hano: A Tewa Indian Community in Arizona, Holt, Rinehart & Aron, Main Currents in Sociological Thought 2, kapitlet om Durkheim delene Peters, E.: Aspects of the Family Among the Bedouins of Cyrenaica, i M.F. Nimkoff (ed.): Comparative Family Systems. Boston 1965. Stenning, D.J.: Household Viability among the Pastoral Fulani, i J. Goody (ed.): The Developmental Cycle of Domestic Groups, Cambridge Papers in Social Anthropology No. 1, 1958. Freeman, D.: The Family System of the lban of Borneo, i Goody (ed.): Op.cit. 1958. Rudie, I.: Household Organization: Adaptive Process and Restrictive Form. Avsnittet åpner med to artikler (Bohannan og Bohannan, Godelier) som tar for seg sammenhengen mellom sosial tilhørighet på den ene siden og materielle rettigheter, produksjon og bytteformer på den andre siden, i samfunn uten marked i vår forstand. Godelier påviser dessuten en primitiv pengefunksjon i noen bytteformer. De neste to artiklene (Bohannan: Impact. .. og Barth, Economic spheres ... ) retter med litt forskjellig analytisk vinkling fokus mot de interne prosessene i samfunn under endring fra «primitiv» økonomi til markedsøkonomi, mens den siste artikkelen av Barth diskuterer økonomiske strategier i en nomadegruppe som langt på vei er integrert i en markedsøkonomi. Feils artikkel behandler kvinners og menns roller i et seremonielt byttesystem på Ny-Guinea. Keesing, R.M.: Kap. 10. Bohannan, L. & Bohannan, P.: Land Rights among the Tiv. Godelier, M.: «Salt Currency» and the Circulation of Commodities Among the Baruya of New Guinea (Saltpengar hos Baruya pa Ny Guinea). Bohannan, P.: The Impact of Money on an African Subsistence Economy. Barth, F.: Economic Spheres in Darfur.
Barth, F.: Capital, Investment and Social Structure of a Pastoral Nomad Group in South Persia. Feil, Women and Men in the Enga tee. American Ethnologist, vol. 5, 1978. 5. Sammenstillingen i dette avsnittet viser eksempler på hvordan grunnleggende identiteter som kjønn og etnisk tilhørighet kan ligge til grunn for vidtrekkende sosial og kulturell differensiering, og hvordan dette i neste omgang i varierende grad kan inngå i samfunns autoritetsforhold, makt og rangssystem. Keesing, Kap. 14. Schlegel, A.: Male and Female in Hopi Thought and Action. Radcliffe-Brown, A.: The Mother's Brother in South Africa og On Joking Relationships, begge i Structure and Function in Primitive Society, London 1952. Barth, F.: Role Dilemmas and Father-Son Dominance in Middle Eastern Kinship Systems. Ortner, S.: Is Female to Male as Nature is to Culture? Draper, P.: !Kung Women: Contrasts in Sexual Egalitarianism in Foraging and Sedentary Contexts. Eidheim, H.: When Ethnic Identity is a Social Stigma. Rogers, S.C.: Woman's Place: Critical Review of Anthropological Theory, i Comparative Studies in Society and History, Vol. 20, 1978. Avsnitt 6 kan sees i sammenheng med det foregående, men her rettes oppmerksomheten mer spesielt mot utviklingen av, og ulike former for, lagdelingssystemer. Van den Berghes og Riegelhaupts artikler danner overgangen fra foregående avsnitt. Srinivas og Elders artikler tar for seg kastesystemet, som har trekk av multietnisk organisasjon. Fried tar for seg ulike nivå i utviklingen av sosial lagdeling. Keesing, Kap. 15. Van den Berghe, Ethnicity and Class in Highland Peru. Riegelhaupt, J.: Saloio Women: An Analysis of Informal and Formal Political and Economic Roles of Portugese Peasant Women i Anthropological Quarterly, 1967. Srinivas, Social Structure: Religion and Society among the Coorgs of South India. Kap. 2, del 1 og 2. Elder, Change in the Jajamani System of an Uttar Pradesh Village. Fried, On the Evolution of Social Stratification and the State. 7. Avsnittet åpner med to artikler (Aubert, Gluckman Kap. 1) som med forskjellig utgangspunkt behandler former av, og betingelser for, konflikt og solidaritet som ingredienser i politisk liv. Gluckman Kap. 2 og Sahlins tar for seg betingelser for politisk lederskap i samfunn med begynnende og litt viderekommende former for politisk sentralisering. Barth rendyrker et strategi-perspektiv på dannelse og oppløsning av politiske allianser. Asads artikkel er en kritisk vurdering av Barths bidrag med adresse til monografien Political Leadership among Swat Pathans vel så mye som til artikkelen under dette avsnittet. Bailey og Swartz diskuterer politikk som kontinuerlig konkurranse mellom interessegrupper, og er samtidig opptatt av nettopp betingelsene for gruppenes «konkurransedyktighet». Keesing, Kap. 13 og 16. Gluckman, Custom and Conflict in Africa, Kap. 1 og 2, Oxford: Blackwell 1955 og senere utgaver. Aubert, V.: Konflikter i par og trekant. Sahlins, M.D.: Poor Man, Rich Man, Big Man, Chief: Political Types in Melanesia and Polynesia, i Comparative Studies in Society and History 5, 1963, også BOBBS-MERRILL A-339.
SOSIALANTROPOLOGI Barth, F.: Segmentary Opposition and the Theory of Games: A Study of Pathan Organization, del 1 og 2, Journal of the Royal Anthropological Institute, 1959, Asad, T.: Market Model, Class Structure and Consent: A Reconsideration of Swat Political Organization. Bailey, F.G.: Parapolitical Systems. Swartz, Rules, Resources and Groups in Political Contest. De to første artiklene (Leach og Horton) tar for seg henholdsvis «samhandlingssiden» (rituale) og «innholdssiden» (kosmologi) ved det religiøse partsystem. Geertz' artikkel er et forsøk på å integrere disse aspektene i en generell avgrensning av religion. Turner diskuterer en spesiell og svært utbredt klasse av riter, og Kopytoff viser hvor problematisk det kan være å klassifisere «religiøse» fenomener i fremmede samfunn. De øvrige artiklene tar på diverse måter opp sammenhengen mellom sosial organisasjon og «religiøse» ytringsformer. Keesing, Kap. 17 og 18. Leach, E.: Ritual. Horton, The Kalahari World View. Geertz, C.: Religion as a Cultural System i M. Banton (ed.): Anthropological Approaches to the Study of Religion. (ASA Monographs, No 3). London 1966. Turner, Betwixt and Between. The Liminal Period in «Rites de Passage». Kopytoff, I.: Ancestors as Elders in Africa. Gluckman, M.: Op.cit., Kap. 4 og 5. Nadel, S.F.: Witchcraft in Four African Societies. An Essay in Comparison. Worsley, P.: Millenarian Movements in Melanesia. Journal of the Rhodes-Livingstone Institute, Vol. XXI. March 1957, også BOBBS-MERRILL A-248. Avsnittet åpner med en generell sammenfatning av noen økologiske perspektiver slik antropologer har anvendt dem (Rudie) og en mer inngående drøfting og eksemplifisering av økosystem (Geertz). Steward viser hvordan sosial organisasjonsform er okologisk betinget. Dyson-Hudson analyserer pastoralisme som en særegen økologisk tilpasningsform, og Barth viser hvordan politiske og etniske grenser innen et større område kan sees som en avspeiling av sameksistens mellom ulike økologiske tilpasningsformer. Keesing, Kap. 3, 7-9. Rudie, Økologi og kultur. Geertz, C.: Agricultural Involution Part I, Kap. 1 og 2. Steward, J.H.: The Great Basin Shoshonean Indians: An Example of a Family Level of Sociocultural Integration. Dyson-Hudson, W.: Subsistence Herding in Uganda. Barth, F.: Ecologic Relationship of Ethnic Groups in Swat, North Pakistan. Del a) utgjør den obligatoriske (nordisk/ norske) delen av regional etnografi. a) Norske lokalsamfunn og organisasjonsformer Vorren, Ørnulf & Manker, Ernst: Samekulturen, Universitetsforlaget, Oslo 1976. Gullestad, M.: Lokalsamfunnsbegrepet og dets anvendelse i studiet av by-samfunn, i Wadel og Thuen (red.): Lokalesamfunn og offentlig planlegging, 1978. Gullestad, M.: Livet i en gammel bydel, i Wadel og Thuen: op.cit. Wadel, C.: Sosiale nettverk og «sosialt arbeid» i en småby, Wadel og Thuen: op. cit. Chiaramonte, Fiskeeffektivitet:
SOSIALANTROPOLOG fiske i Lofoten, iFiske og Lokalsamfunn, Høst og Wadel (red.), Universitetsforlaget 1980. Midre, G. & Solberg, A.: Sosial integrasjon og sosial kontroll. Wadel og Thuen, op. cit. Grønhaug, R.: Fremmedarbeidere i Norge: Etnisitet og klasse. b) I samråd med faglæreren legges dessuten opp et pensum på ca. 350 sider fra en region. Forslag til pensum for forskjellige regioner kan fås ved henvendelse til instituttets ekspedisjon. Avsnittet åpner med en artikkel av Meillassoux, hvor han diskuterer noen sentrale begreper i marxistisk teori om samfunnsutvikling (produksjonsmåte og samfunns! ormasjon, og begrepsparet produksjon/reproduksjon). De øvrige artiklene tar på ulike måter opp møtet mellom «det lille, tradisjonelle samfunn» og «det store, ekspanderende system». Keesing, R.M.: Kap. 19--24. Meillassoux, C.: From Production to Reproduction. Godelier, M.: Begreppet «samhallsformation», Inkaindianernas exempel. Kleivan, H.: Culture and Identity. Chase-Smith, R.: The Multinational Squeeze on the Amuesha People of Central Peru, IWGIA Document No. 35. Sorbo, G.: «Da vannet kom til Girba, ble det tort pa Butana», om overbeiting, tørke og økonomisk politikk i det østlige Sudan. Turnbull, C.M.: The Lesson of the Pygmies, i Scientific American, jan. 1963. To monografier vil i hvert kurs bli valgt ut for gjennomg&else og dermed bli obligatorisk pensum. I tillegg skal i samråd med faglærer legges opp ca. 150 sider valgfritt pensum, hvor studentene kan tilgodese eventuelle særinteresser. Grunnfagseksamen holdes i slutten av hvert semester. Lister over de selvvalgte delene av pensum må innleveres for godkjenning til instituttets ekspedisjon i vårsemestret innen 15. april og i høstsemestret innen 15. oktober. Valg av eksamensordning må opplyses på oppmeldingsskjemaet (ved sentraladministrasjonen). Hvis kandidaten ombestemmer seg med hensyn til eksamensordning, dette meldes fra til instituttets ekspedisjon innen 15. april i vårsemestret og 15. oktober i høstsemestret. Det kan velges mellom følgende eksamensordninger: a) To skriftlige prøver, hver av varighet 8 timer, og en muntlig prøve. b) En skriftlig hjemmeoppgave med en innleveringsfrist på 10 dager (offentlige fridager unntatt søndager kommer i tillegg) over ett av minst 2 oppgitte emner. Besvarelsens størrelse skal ligge innenfor rammen av maks. ca. 3500 ord (eller ca. 10 maskinskrevne sider), den skal leveres inn i tre eksemplarer og må være klart leselig. I tillegg kommer en muntlig prove som under a). Det er en forutsetning for anvendelse av eksamensform b) at kandidaten innleverer en skriftlig tentamensbesvarelse før eksamen avlegges, og under samme betingelser med hensyn til tidsfrist og størrelse som for denne. Utlevering av tentamensoppgavene skjer i vårsemestret innen 15. februar, i høstsemestret innen 20. september. Tentamensresultatet får ingen innflytelse på eksamenskarakterene. Kandidatene kan søke veiledning hos faglærer under tentamen, men ikke under eksamen. Tentamensoppgavene blir kommentert individuelt av faglærerne. Tid og sted kunngjøres ved oppslag.
7) SOSIALANTROPOLOGI Første del av mellomfaget er identisk med grunnfag. Mellomfagstillegget skal normalt ta ett semester. Det består av et felles, obligatorisk pensum, og et valgfritt pensum som gir mulighet til spesiell fordypelse innenfor bestemte områder.
Barth, F.: Models of Social Organization. (Royal Anthropological Institute Oecasional Paper No. 23), London 1966. *Blau: Social Exchange, Encyclopaedia of the Social Sciences. Grønhaug, R.: Transaction and Signification, Bergen u.å. Stensil. *Thaiss, G.: The Conseptualization of Social Change through Metaphore, i Journal of Asian and African Studies, Vol. 1-13, 1978. Jarvie, I.C.: Limits to Functionalism and Alternatives to it in Anthropology i: Theory in Anthropology A Source Book (eds. Manners, R.A. og Kaplan, D.), 1968. Velsen, J. Van: The Extended-case Method and Situational Analysis, i A.L. Epstein (ed.): The Craft of Social Anthropology, London 1967. Levi-Strauss, C.: Do Dual Organizations Exist? i Structural Anthropology, London 1968. Leach, E.: Levi-Strauss. Kap. 1 og2, London 1970. Godelier, M.: The Concept of the «Asiatic Mode of Production» and Marxist Models of Social Evolution i: Seddon, D. (ed.): Relations of Production, 1975. Bateson, G.: Ecology and Flexibility in Urban Civilizations i Steps to an Ecology of Mind, Paladin 1973. *Giddens, A.: Contradiction, Power, Historical Materialism, i Central Problems in Social Theory, London 1979. *Godelier, M.: Infrastructures. Societies and History i Current Anthropology 19: 736-71, 20: 109--11. 1978--79. *Bloch, M.: Property and the End of Affinity, i M. Bloch (ed.): Marxist Analyses and Social Anthropology, London: Maiaby Press 1975. *Handelman, D.: The Organization of Ethnicity i Ethnic Groups, Vol. 1, s. 187- 200, 1977. Cohen, A.: Two-Dimensional Man, Kap. 1, 4 og 5, London 1974. *Bendix, R. & Lipset, S.M.: Karl Marx' Theory of Social Classes, i Class, Status and Power, ed. by R. Bendix & S.M. Lipset, New York, 2nd ed. 1966. *Weber, M.: Class, Status and Party, Bendix & Lipset, op.cit. *Sahlins, M.: Social Stratification in Kinship Societies, i A. Beteille (ed.): Social Inequality, Penguin Books 1969. *Ardener, E.: Belief and the Problem of Women. * Ardener, E.: The «Problem» Revisited. Begge i S. Ardener (ed.): Perceiving Women, London 1975. *Barth, F. (ed.): Scale and Social Organization. Conclusions, s. 253-73, Oslo 1978. *Rudie, I.: Fra kjernefamilie til kollektiv: En modell for analyse av hushold. Stensil, 1979. Dumont, L.: Nationalism and Communalism, i Religion, Politics and History in India, Paris, 1970. Ciffe, L.: Labour Migration and Peasant Differentiation:
SOSIALANTROPOLOGI ence, i: The Journal of Peasant Studies. Vol. 5, 1978, ss. 326-46. *Wolf, E.: Peasants, i: Foundations of Modern Anthropology Series, 1966, Kap. 1. Eidheim, H.: Grand Bay (Occasional Papers 3, Institutt for sosialantropologi, Oslo 1981). *Burling, B.: Man's Many Voices, kap. 11. New York 1970. *Labov, W.: The Logic of Nonstandard English, i: P.P. Giglioli (ed.): Language and Social Context, Penguin Books 1972. Gans, Poverty and Culture: Questions about Methods of Studying the Life Styles of the Poor, i: P. Townsend (ed.): The Concept of Poverty, London 1970. *Winch, Understanding a Primitive Society, i: B. Wilson (ed.): Rationality, London 1970. *Geertz, C.: Thick Description. Toward an Interpretative Theory of Culture, i: The Interpretation of Culture, New York 1973. foran forfatternavnet betyr at artikkelen er trykket i «Artikkelsamling for mellomfag», Occasional Papers nr. 4, Institutt for sosialantropologi, Oslo 1981. Denne delen av pensum er på ca. 750 sider og skal utgjøre ca. halvparten av totalpensum. Denne delen av pensum kan velges i tilknytning til mer spesialiserte forelesningsrekker som blir tilbudt. Det bør ikke fastlåses i detalj hvilke temaer det skal undervises i til enhver tid, men det er et hovedkrav at forelesningsrekkene skal representere sentrale analytiske angrepsmåter i antropologien. Undervisningen er for tiden orientert om følgende problemområder: Kultur og kommunikasjon, symbolbruk, med hovedvekt på etnisitetsproblematikk. Økonomiske og politiske perspektiver på u-landsproblemer. Det spesielle fokus innen disse hovedområdene og hvilke andre temaer som kan tenkes å bli aktuelle, vil i stor utstrekning avhenge av de enkelte foreleseres spesielle orientering og forutsetninger. Studentene rådes til å konsentrere seg særlig om ett av de forelesningstilbud som finnes, men kan også bruke stoff som er oppført under andre hovedområder. I tilknytning til forelesningstilbudene blir det utarbeidet litteraturlister som blant annet er ment som et hjelpeiniddel for studentene ved pensumvalg. Pensumlister settes opp i samrad med faglererne, og ma godkjennes av disse. Eksamen kan avlegges hvert semester ien av følgende former: A. En skriftlig hjemmeoppgave med innleveringsfrist på 10 dager (offentlige fridager unntatt søndager kommer i tillegg) over ett av minst to oppgitte emner. Besvarelsens størrelse skal ligge innenfor rammen av maks. ca. 3500 ord (eller ca. 10 maskinkrevne sider), den skal leveres inn i tre eksemplarer og være klart leselig. I tillegg kommer en muntlig prøve. B. En skriftlig prøve som består av en semesteroppgave over selvvalgt emne som er godkjent av en av faglærerne. En skriftlig disposisjon for oppgaven må være godkjent av faglæreren innen den 20. februar om eksamen skal avlegges i vårsemestret og innen 20. september om eksamen skal avlegges i høstsemestret. Oppgaven skal leveres inn senest første hverdag (unntatt lørdag) etter 1. mai i vårsemestret og første hverdag (unntatt lørdag) etter 1. november i høstsemestret. Besvarelsens størrelse skal ligge innenfor rammen av maks.
SOSIALANTROPOLOGI ca. 7000 ord ( eller ca. 20 maskinskrevne sider). Opptil to kandidater kan skrive €n semesteroppgave i fellesskap. Besvarelsens størrelse skal da ligge innenfor rammen av maks. ca. 14 000 ord (eller ca. 40 maskinskrevne sider). Fellesarbeidet må utarbeides og vil bli vurdert etter Regler om bruk av fellesarbeider eksamen, $ 2a (se Studiehandboka). Både for enkeltkandidater og de som samarbeider om en oppgave, kommer i tillegg en individuell muntlig prøve. For begge eksamensformer gjelder at grunnfagskarakteren innregnes i den endelige karakter for mellomfaget i forholdet 2:1. Lister over de selvvalgte delene av pensum må innleveres for godkjenning til instituttets ekspedisjon i vårsemestret innen 15. april og i høstsemestret innen 15. oktober. Valg av eksamensordning skal oppgis ved oppmelding til eksamen. En eventuell endring av eksamensform være meddelt instituttets ekspedisjon innen henholdsvis 15. april eller 15. oktober. Ved valg av eksamensform B (semesteroppgave) reduseres den valgfrie delen av pensum med 300 sider av obligatorisk pensum. Til gjengjeld kan den litteraturen som er brukt til skrivingen av semesteroppgaven trekkes inn i en eksaminasjon omkring semesteroppgaven. En· forutsetning for å avlegge eksamen i mellomfagstillegget er at grunnfagseksamen er bestått. Grunnfagseksamen og eksamen i mellomfagstillegget kan avlegges i samme semester. De to prøvene sensureres da separat, og karakterene slås sammen. Eventuell bestått eksamen i mellomfagstillegget annulleres dersom kandidaten ikke består grunnfagseksamen. Sosialantropologi kan tas enten innen rammen av reglementet for samfunnsvitenskapelig embetseksamen eller som magistergrad. (Disse reglementer er å finne lenger bak i boka.) Både for magistergraden og embetseksamen er målsettingen med studiet i store trekk det samme: gi studenten kunnskap om og forståelse av kulturformer og deres variasjon. Den sosialantropologiske forstaelsesform legger stor vekt på helhetsperspektiv på samfunn og kultur, å forstå de ulike kulturformer på deres egne premisser og å anvende et globalt perspektiv i sammenlikningene. Studenten må således sette seg inn i litteratur som drøfter de metodiske problemer en slik forståelse innebærer og de forsøk som er gjort på å utforme sosialantropologisk teori om kultur og samfunn. Gjennom arbeidet med hovedfagsavhandlingen skal studenten vise sin evne til å gjennomføre en faglig undersokelse - # fra problemavgrensning og datainnsamling til analyse og presentasjon. Studiet tar også sikte på å gjøre de ferdige kandidater i stand til å anvende sosialantropologisk ekspertise på samfunnslivet både hjemme og ute. Hovedfagsstudiet i sosialantropologi er etter Lånekassens normerte studietid satt til 5 semestre. I praksis må man regne med at det kan ta lengre tid, særlig dersom hovedfagsoppgaven er basert på eget feltarbeid. Det første semestret skal brukes til å utdype kjennskapet til sosialantropologisk teori og metode, samt a utarbeide planer for hovedoppgavens tema. Resten av studietiden må fordeles på feltarbeid og/ eller utvidet pensumlesing og skriving av hovedoppgave. Plan for cand.polit.-studiet vil bli revidert i løpet av 1985. Resultatet av revisjonen vil kunne fås i instituttets ekspedisjon.
Adresse: Pedagogisk forskningsinstitutt Helga Engs Hus, 2. etg., blokk C P.b. 1092 Blindern, 0317 Oslo 3 Tlf. (02) 45 53 51 Med forbehold om godkjenning vil studieplanen for sosialpedagogikk bli endret på noen punkter. Interesserte bes henvende seg til Pedagogisk forskningsinstitutt og få opplysninger om de endringer som er foretatt, og som vil gjelde for studenter som påbegynner mellomfag eller hovedfag høsten 1985. Det er adgang til å avlegge grunnfags-, mellomfags- og hovedfagseksamen i sosialpedagogikk. Som en utdyping av ulike områder innen studieplanen, utarbeider Undervisningsutvalget jevnlige presiseringer på de ulike studienivå. Presiseringene samt pensumlister for studiet fås ved henvendelse til Ekspedisjonskontoret ved Pedagogisk forskningsinstitutt. Den enkelte student må skaffe seg disse presiseringene for å få oversikt over hvilke studietilbud som gis hvert semester på henholdsvis heltid og deltid. Sosialpedagogikk har som sitt studie- og forskningsfelt individers og gruppers sosialiseringsprosess. Denne prosessen blir forsøkt forstått og forklart ut fra individets særegenheter, de samfunnsmessige betingelser og samspillet mellom individ og samfunn. I denne sammenheng blir undervisning og oppdragelse, samt de ulike sosialiseringsinstitusjonene, blant annet skolen, sentrale i studiet. Dette forutsetter en forståelse av de eksisterende forhold i samfunnet og dermed et historisk og filosofisk perspektiv. Spørsmål som sosialpedagogikken i denne sammenheng arbeider med, vil være a) hvor, hvordan og hvorfor sosialisering skjer. b) innholdet i sosialiseringen. c) muligheter for endring av den aktuelle praksis ut fra grunngitte verdier. Sentralt i kunnskapstilegnelsen er utvikling av forståelse for totalitet og sammenheng i faget. Kunnskapen skal ideelt sett integreres i en helhetlig sammenheng. I denne sammenhengen er didaktikk og pedagogisk filosofi vesentlig. Didaktikk innbefatter i første rekke undersøkelse og drøfting av sammenhengen mellom formål, innhold, metode/strategi, arbeidsformer og organiseringen av læ ringsforløpet. Pedagogisk filosofi innbefatter i første rekke a) begrunnelse/rettferdiggjørelse av oppdragelseskursen i den sosialpedagogiske praksis, b) analyse av begreper som danning, tilpassing, autoritet, indoktrinering o.l. og c) faglig refleksjon. Som grunnlag for denne tilnærmingen til hele det sosialpedagogiske kunnskapsf elt, er det nødvendig at sosialpedagogikken, som del av et universitetsstudium, knytter seg til en (a) vitenskapsteoretisk evt. erkjennelsesteoretisk referanseramme og begrepsapparat. - Pedagogikk er hovedsaklig undersøkelser og drøftinger av utdanning, oppdragelse og undervisning der vi er forpliktet på å søke argumenter og gi begrunne/se.
SOSIALPEDAGOGIKK at ethvert fen omen eller enhver problemstilling i sosialpedagogikken vil eksistere i en gitt (b) sosial og historisk sammenheng. Disse tilnærmingsmåtene (a og b) vil være en grunnlagsorientering som er felles og som må gjentas innenfor de ulike problemområder /problemstillinger i sosialpedagogikken. Studiet av de prosesser som er nevnt foran, av de didaktiske sammenhenger eller av den pedagogiske filosofi hver for seg vil imidlertid aldri kunne bli et fullstendig studium av pedagogikk, selv når det skjer i et vitenskapsteoretisk perspektiv og settes inn i en historisk og sosial sammenheng. I studium av pedagogikken må ideelt sett alle disse forhold settes i relasjon til hverandre i den faglige erkjennelse og betraktes i et verdiperspektiv både under studiet av pedagogiske fenomener og i utøvelsen av pedagogisk praksis. Studiet tar sikte på å kvalifisere studentene til ulike pedagogiske yrkesmessige funksjoner. Studiet legger bl.a. vekt på å utvikle studentenes -- kritiske bevissthet samfunnsmessige og tverrfaglige forståelse av pedagogikkens fagområde evne til å kombinere ulike synspunkt i den hensikt å kunne beskrive, analysere og handle i forhold til pedagogiske problemer. Dette skjer bl.a. gjennom studiets organisering omkring problemområder og prosjekt. På grunnfag arbeider studentene med et begrenset antall problemområder som er fastlagt i studieplanen. På mellomfag og hovedfag foregår det faglige arbeidet hovedsaklig i tilknytning til prosjekter, enten organisert av Undervisningsutvalget eller av studenter i samråd med veiledere i samsvar med vedtatte retningslinjer. Det forutsettes også at studentene, sammen med de ansatte, deltar aktivt både i utviklingen av selve faget og den faglige driften av studiet. Dette gjøres bl.a. gjennom integreringsseminar. lntegreringsseminar er forum for faglig og administrativ drøfting og utvikling av studiet, for studenter på samme studie-nivå. På hvert studie-nivå arbeider hver enkelt student i en kjernegruppe som normalt består av 3-6 deltakere. Kjernegruppen har jevnlige (ukentlige) møter og er den primærgruppe som arbeider sammen om tilegnelse av faglig innsikt og der den enkelte student får anledning til å legge fram og drøfte sine problemer og læringserfaringer i studiet. Kjernegruppen utarbeider også i fellesskap en grupperapport som utgjør en av dokumentasjonen. Praksis er en obligatorisk av det sosialpedagogiske studiet både på mellom- og hovedfag. Praksiskravet er noe ulikt formulert på de ulike nivå (se beskrivelse for hvert nivå), men har som felles mål utvikle forståelse for og innsikt i sammenhengen mellom teori og praksis. Det er på alle trinn viktig å holde fast på at praksis i studiesammenheng alltid består av både handling og refleksjon over handlingen. For at praksiskravet skal være tilfredsstilt forutsettes det at den pedagogiske virksomheten blir analysert og vurdert ved hjelp av fagets begreper og ut fra faglig innsikt. Ren beskrivelse av pedagogisk virksomhet vil ikke være tilfredsstillende. Heller ikke enhver form for praksis er aktuell. Praksis i studiesammenheng må være pedagogisk relevant og knyttes til fagets kunnskapsfelt. Dette betyr at studenten selv skal begrunne og relatere den valgte praksis i forhold til sitt studium. Derfor må også drøfting av praksisopplegget mellom student og veileder skje før praksisen innledes, og opplegget må godkjennes av veileder. Det utarbeides ikke lister over godkjente praksissteder og -former. I stedet skal studentene utvikle forståelse av hva som må til for at praksis skal bli en meningsfull del av studiet i sosialpedagogikk.
SOSIALPEDAGOGIKK 75 ner opplegget i samsvar med vedtatte retningslinjer. På grunnfag stilles ikke krav om praksis i vanlig form. Derimot forutsettes det at alle studenter reflekterer over sin egen studieog læringssituasjon og over opplegget av studiet på dette nivået med utgangspunkt i aktiv deltakelse i studiemiljøet. Som en oppsummering kan følgende forhold nevnes som må ivaretas for at noe skal aksepteres som praksis i studiesammenheng: - praksis må ha relevans i forhold til sosialpedagogikkens kunnskapsfelt, evt. til kunnskapsfeltet på vedkommende studienivå. - den må foregå i tilknytning til institusjon/ organisasjon som har pedagogiske funksjoner. den må fra studentens side kunne begrunnes på en slik måte at den fremstår for student og veiledere som studiemessig verdifull. den skal drøftes med veilederne og aksepteres av dem før den tas inn i den enkelte students studieopplegg. den skal trekkes inn i studentens dokumentasjon (gruppe og/eller individuell) på en slik måte at den både blir beskrevet og gjort til gjenstand for refleksjon i lys av fagets teori. det skal i studentens individuelle studieplan gjøres rede for praksisens art, omfang, varighet og hvor den har foregått. Det skal vedlegges en bevitnelse fra arbeidsgiver, prosjektleder eller lignende. Evalueringen tar sitt utgangspunkt i studiets mål og innhold, og blir forsøkt lagt opp mest mulig i samsvar med studiets undervisnings- og arbeidsformer. Til hver av studiets eksamener skal studentene legge fram et dokumentasjonsmateriale som omfatter: a) individuelt arbeid b) gruppearbeid c) rapport(er) fra et praktisk-pedagogisk arbeid (ikke grunnfag) d) individuell studieplan. Studenten(e) skal gjennom disse rapportene (oppgavene) dokumentere både teoretisk innsikt og evne til å se praktisk-pedagogiske problem i lys av relevant teori. Det er mulig a kombinere oppgavene tematisk med hverandre, f.eks. slik at individuell oppgave og praksisrapport er samarbeidet. Det er imidlertid et krav om at minst 50% av arbeidsinnsatsen skal være individuell. Vurderingen av studentenes arbeider skjer dels gjennom en prosessevaulering (fortløpende vurdering), og dels gjennom en produktevaluering (slutt-evaluering). Prosessevalueringen skjer gjennom jevnlig kontakt med et veiledningsutvalg på to personer, i løpet av studietiden. Dessuten skjer prosessevalueringen gjennom studentenes jevnlige vurderinger av egen og medstudenters faglige utvikling i integreringsseminarene og i kjernegruppene. Produktevalueringen (herunder vurdering av prosessen) skjer på det dokumentasjonsmøtet hvor den gruppen studentene tilhører, veilederne og den eksterne sensor er til stede. I forbindelse med eksamensoppmeldingen skal studentene levere en individuell studieplan. Denne planen skal være til hjelp for veiledere og sensor i forbindelse med vurderingen, og skal inneholde: en angivelse av tema for individuell oppgave en angivelse av tema for gruppeoppgave og h vern som har arbeidet sammen i gruppen en angivelse av tema for praksisrapporten en litteraturliste som inneholder studentens selvvalgte pensum og som må være godkjent av veileder. (Dette selvvalgte pensum utgjor '% pa grunnfag og pa mellom- og hovedfag.)
SOSIALPEDAGOGIKK - en redegjørelse for studentens øvrige deltakelse i studiemiljøet. Sammen med innlevering av dokumentasjonsmateriale den individuelle studieplan ajourføres, særlig m.h.t. veiledningsprosessen. Dette er spesielt ment som hjelp til den eksterne sensor. Ved sensuren brukes bestått/ikke bestått. Kriteriene for bestått/ikke bestått fastlegges iforbindelse med redegjorelsen for de enkelte eksamensnivå: grunnfag, mellomfag, hovedfag. En student anses forha fremstilt seg til eksamen i og med sitt før ste møte med eksamenskomiteen i det avsluttende semester. Eksamen skal være avsluttet innen neste semesters begynnelse. Hvis en student som har meldt seg til eksamen, ønsker å trekke seg, må dette skje senest en måned før vedkommende semesters avslutning. Høstsemestret avsluttes 20. desember, og vårsemestret avsluttes 15. juni. Ved melding til eksamen gjelder de samme oppmeldingskrav som ved øvrige studieordninger ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet. Grunnfagets normalstudietid er beregnet til to semestre. -- Grunnfaget sikter motgi en bred innforing sosialpedagogikkens kunnskapsf elt. Grunnfaget skal være fundament under det videregende sosialpedagogiske studium. Arbeidet med sentrale problemstillinger innen sosialpedagogikken blir viktig, likeså tilegnelser av sentrale begrep. Dette skjer i tilknytning til problemområder som er definert i studieplanen. Problemområdene vil kunne skifte, ut fra erfaringer med studieopplegget. De gjeldende problemområder er beskrevet under punktet «Kunnskapsinnhold» nedenfor. -- Grunnfaget sikter dernest mot å gi studentene erfaring iarbeide i grupper og ta ansvar for hverandres læring. Disse gruppene, kjernegruppene, organiseres ved studiets begynnelse, og skal arbeide jevnt hele året. Denne arbeidsprosessen skal være under stadig vurdering av studentene selv og av veilederne, som ogs3 gir hjelp og veiledning i arbeidet. Gjennom hele grunnfagsstudiet skal studentene reflektere over den pedagogiske situasjon de er i, vurdere denne og bidra til å forbedre den. Studentene skal ikke bare ta ansvar for sin egen del av studiet, men også for fremdriften av det sosialpedagogiske studiet. - Denne aktive deltakelse i det sosialpedagogiske studiet skal også danne utgangspunkt for analyse, refleksjon og samhandling i andre pedagogiske situasjoner som studentene samtidig eller senere kommer i kontakt med. - Grunnfaget sikter også mot en viss individuell fordypelse innen deler av de hovedområder det arbeides med på grunnfag. Om mulig kan den individuelle fordypelse skje i tilknytning til praktisk pedagogisk arbeid. - En del av læringen på grunnfag vil skje gjennom litteraturstudier. Pensum på grunnfaget er 3000 sider. 2000 av disse skal bestå av et kjernepensum som er felles for alle grunnfagets studenter. 1000 sider velger studenten i samråd med sine veiledere. Kunnskapsinnholdet på grunnfag konsentreres om følgende tre problemområder: I dette problemområdet skal· en arbeide med skolens historiske utvikling og skolens funksjon i vårt samfunn. Vi tenker her på skolen som en av samfunnets institusjoner for læring og danning. Vi definerer skolen vidt, og inkluderer f.eks. også ulike former for voksenopplæring. For a forsta skolen som institusjon er det nødvendig å se den som en funksjon av dette samfunnets utvikling.
SOSIALPEDAGOGIKK 77 det fremstår i dag, er skapt gjennom en historisk prosess. For forsta dagens situasjon, forutsettes det derfor forståelse av den utviklingsprosess som har foregått. I denne sammenheng er det særlig viktig a drofte vårt skoleverks utvikling ut fra de politisk/ økonomiske faktorer som utgjør samfunnets grunnlag og vurdere de idhistoriske strømninger i lys av dette. Skolens og utdanningens hensikt eller intensjoner forsøkes vanligvis utformet if ormålsbeskrivelser. I dette hovedområdet vil det være sentralt åta opp forholdet mellom skolens formulerte formål og dens reelle funksjon for ulike grupper elever. Videre vil det være viktig a studere hvilke begrunnelser som foreligger for at ulike formål stilles opp for skolen og for at skolen får bestemte funksjoner i samfunnet. Et nyttig redskap i denne drøftingen er bl.a. kvalifikasjonsanalyser. Med kvalifikasjonsanalyser forstår vi analyser av utdanningen og oppdragelsen ut ifra deres allmenne samfunnsmessige funksjon. Utdanningen og oppdragelsen skal utstyre samfunnets medlemmer med bestemte ferdigheter, holdninger og kunnskaper som gjør dem egnede til a fungere i samfunnet savel i, som utenfor arbeidsprosessen. Problemområde 2 skal ta for seg det området av didaktikken som gjelder skolens indre liv. Det indre livet i skolen, selve skoletilværelsen for lærer og elev, er «møtestedet» mellom samfunnets krav og skolens tradisjoner, og mellom lererens forutsetninger og elevens forutsetninger. Dette gir seg utslag i krav om opprettholdelse eller forandring av formål, mal, metode/strategi, innhold, arbeidsformer og organisering og evaluering av undervisnings- og laeringsforløp. I dette feltet oppstår det konflikter. Under dette problemområdet tar en opp beskrivelse og analyse av skolens hverdag slik den kan finnes i ulike deler av skolesystemet og forsoker a finne forklaringer på hvorfor den er slik og hvordan den er i forhold til de planer og idealer som eksisterer for skolen (læreplaner, lover, instrukser). Ulike grunnsyn og modeller for undervisning belyses (formidling, tilrettelegging) med tilknytning til eksempler fra skolen. Sammenhengen mellom praktiske handlingsanvisninger for undervisning (slik de kan finnes i ulike undervisningsmodeller, didaktiske håndbøker o.l.), filosofisk «overbygg» og de samfunnsmessige forhold omkring skolen drøftes. Det legges vekt pa a utvikle kjennskap til og vurdering av praksis ut fra problemorientering, prosjektorganisering og deltakerstyring, bl.a. fordi dette er sentrale begreper i vårt eget studieopplegg. Det legges videre vekt på å analysere sammenhenger mellom id€grunnlag og didaktiske konsekvenser i undervisningen, enten dette skjer ved at en soker idgrunnlaget bak en eksisterende praksis eller en forsøker a trekke didaktiske konsekvenser av et alternativt id€grunnlag. Arbeidet med dette hovedområdet skal også bidra til at studentene får et bedre faglig grunnlag for analyse og vurdering av det «indre liv» på sitt eget studium. På dette problemområdet vil en arbeide med tre temaer: A Grunn begreper. B Kunnskapsoverlevering/-tilegnelse i vårt samfunn. C Pedagogiske tiltak. A. Grunnbegreper Med utgangspunkt i begreper som oppdragelse, kunnskap og sosialisering skal en på dette området ta opp sentrale fenomener som samhandling, språk, tenkning, kommunikasjon og formidling. Videre skal en ta opp forholdet mellom virksomhet og kommunikasjon og mellom kommunikasjon og språk.
Hensikten er så å belyse disse begrepene og sammenhenger mellom dem ipedagogiske situasjoner. Dette anses som grunnbegreper i analysene og beskrivelse av pedagogiske prosesser - # som også innebærer utvikling av tenkning og sosial identitet. I den grad det er mulig, skal studiet gi orientering om forskjellige tradisjoners syn på begrepene. B. Kunnskapsoverlevering I-tilegnelse i vårt samfunn Begrepene ovenfor skal også brukes på den norske virkelighet, også den som ligger utenfor skolen. Læring skjer i et sosialt fellesskap og - i stor utstrekning i samhandling med andre mennesker. Det blir viktig astudere hvilke muligheter som tilbys barn (og voksne) for læring i ulike sosiale fellesskap. Hvordan er den læring barn opplever i samhandling med andre barn, med voksne, med familien og med andre i forhold til skolens læringstilbud? Hva slag sosial læring legger samfunnet til rette for? Hvilken kunnskap formidles og hvilke kommunikasjonsmønstre benyttes? Familien blir en sentral institusjon i denne sammenhengen, likeså påvirkning gjennom fritidsmiljøet. Det kan være formålstjenlig også å rette søkelyset på den sosiale læring som skjer innenfor for eksempel det etablerte psykiske helsevernet og kriminalomsorgen. Her drøftes de samfunnsmessige betingelser for oppdragelse i lys av den aktuelle samfunnsutvikling. Sentralt er en drøfting av kommunikasjonen mellom barn og voksne i vårt samfunn, særlig i lys av arbeidsprosessens utvikling. C. Pedagogiske tiltak Med pedagogiske tiltak menes i denne sammenheng tiltak som kan legge forholdene til rette for sosial læring innenfor vårt samfunn. Hvilke ulike former for samhandling har vi? Hvilke endringer forutsetter de? Redegjørelse for og drøfting av den offentlige innstillingen om barns og unges oppvekstvilkår i Norge (NOU, 1 :78) blir her sentral. En viktig del av undervisningen utgjøres av arbeidet i kjernegruppen. Innholdet i problemområdene tilegnes videre gjennom forelesninger, veiledning, litteraturstudier og seminar-og gruppediskusjoner - saerlig i tilknytning til integreringsseminarene. Når et problemområde skal avsluttes, tas innhold og arbeidsmåte opp til drøfting og kritikk i integreringsseminaret. Studiet sosialpedagogikk er i seg selv et eksempel på en del av den pedagogiske virkeligheten som faget handler om, og denne virkeligheten er felles for alle studentene. På den måten egner studiesituasjonen seg også for observasjon, beskrivelse og analyse av en pedagogisk virksomhet som den enkelte student selv inngår i. Dette utnyttes også på grunnfag for å venne studentene til a analysere, vurdere og reflektere over den pedagogiske arbeidssituasjon de til enhver tid er deltakere i. Det er derfor en forutsetning at slik refleksjon over studiet, både som læringssituasjon for en selv og som eksempel på et pedagogisk opplegg som stadig skal forbedres, inngår som et viktig ledd for alle studenter. Rapport om dette arbeidet skal inngå i grupperapporten (se pkt. om dokumentasjon). Det organiseres ingen praksis i vanlig forstand på grunnfaget. Studenter som har relevant pedagogisk praksis utenfor studiet kan imidlertid trekke inn erfaringer fra denne i studiet når den belyser eller kan belyses av kunnskapsfeltet. Dette kan skje i forbindelse med behandlingen av problemområdene i grupperapporten eller i tilknytning til den problemstilling som behandles i den individuelle rapporten. Studiet bygger på prosessevaluering. Det innebærer at studentenes faglige arbeid blir fulgt opp av veileder(e).
SOSIALPEDAGOGIKK 1 z semester tildeles kjernegruppen en felles veileder. Til annet semester velger den enkelte student en veileder i tillegg, i tilknytning til den individuelle oppgaven. Det organiseres jevnlige møter mellom student(er) og veileder(e). Hovedfunksjonen til veiledningsmøtene er igangsetting, oppfølging og diskusjon av studieprosessen og studieinnholdet. Gjennom veiledningen får veilederen også kjennskap til studie- og læringsprosessen hos studentene. I veiledningen er det også viktig at kriteriene for vurdering tas opp, konkretiseres, drøftes og begrunnes. På denne måten er det meningen at studentene også skal få et selvstendig forhold til den vurdering som drives i studiet. Dokumentasjonsmaterialet omfatter: a) individuelt arbeid b) gruppearbeid c) individuell studieplan. Det individuelle arbeidet skal knyttes til kunnskapsinnholdet på grunnfaget. Oppgaven relateres til problemområdene som en utdyping av en problemstilling. Den kan evt. knyttes til en praksis som en har utenfor studiemiljøet. Denne praksis må i så fall være klart relevant i forhold til grunnfagets kunnskapsinnhold og må godkjennes av veiledningsutvalget. Gruppearbeidet skal utarbeides i nær tilknytning til problemområdene som det undervises i i grunnfaget. Rapporten kan inneholde problemstillinger, disposisjoner, kortere redegjørelser og drøftinger av forskjellige begreper, anvendelse og kritikk av det stoff et som blir formidlet i forbindelse med problemområdene. Rapporten skal inneholde en mer helhetlig drøfting av en problemstilling med tilknytning til et problemområde. Den skal også inneholde beskrivelse av og refleksjon over studie- og le ringsprosessen. Oppgavene skal inneholde innholdsfortegnelse og konkrete litteraturhenvisninger. Den individuelle studieplanen skal leveres maskinskrevet sammen med eksamenspåmeldingen. Studieplanen skal ajourføres særlig med hensyn til veiledningsprosessen og skal i ajourført form leveres sammen med det øvrige dokumentasjonsmaterialet. Innholdet i den individuelle studieplanen er angitt i den allmenne delen av studieplanen. Det er mulig kombinere oppgavene tematisk med hverandre. Det er imidlertid et krav om at minst 50% av arbeidsinnsatsen skal være individuell. I den individuelle studieplanen skal det også redegjøres for hvordan en tilfredsstiller de ulike dokumentasjonskravene. Det er ikke nødvendig og heller ikke ønskelig at det bare legges vekt på skriftlige produkter. Dokumentasjonsmøtet(ene) er en viktig del av evalueringsprosessen. Her kan det foregå muntlig dokumentasjon eller dokumentasjon ved hjelp av andre fremstillingsformer, lydbånd, dias, videobånd osv. Bestått gis når kandidaten gjennom sin samlede dokumentasjon viser at hun/han behersker kunnskapsinnholdet i grunnfaget slik det er definert gjennom kjernepensum, selvvalgt litteratur og i beskrivelsen av studiets problemområder - gjennom sin samlede dokumentasjon viser modenhet i behandlingen av stoff et ved at arbeidene er bygget opp som en helhet som omfatter - redegjorelse for hvordan den/de valgte problemstilling(er) belyser det/ de aktuelle problemområde(r) - redegjørelse for relevant og aktuell innsikt på området anvendelse av relevant og aktuelt kunnskapsstoff -- har dokumentert regelmessig og aktiv faglig deltakelse i studieopplegget og refleksjon over studie- og le ringsprosessen.
SOSIALPEDAGOGIKK Ikke bestått gis når kandidaten gjennom sin samlede dokumentasjon ikke har vist at hun/han behersker studiets innhold slik det er angitt ovenfor - gjennom sin samlede dokumentasjon har vist modenhet i behandlingen av stoffet slik dette er angitt ovenfor ikke har dokumentert regelmessig og aktiv faglig deltakelse i studieopplegget og refleksjon over studie- og le ringsprosessen. Beslutningen om bestått/ikke bestått tas etter en helhetlig vurdering, likevel slik at alle de ovenfor nevnte kriterier for bestått må være oppfylt. Mellomfaget består av grunnfagseksamen og eksamen i mellomfagstillegget. Mellomfagstillegget er beregnet til ett semester. Det er særlig tre forhold som karakteriserer mellomfagstillegget i forhold til grunnfaget: det forutsettes at studentene konsentrerer sin arbeidsinnsats innenfor et relativt avgrenset område slik at det med rimelighet kan snakkes om fordypning. - det er ikke fastsatt noe spesielt problemområde eller tema som er felles for alle studenter. Studentene kan i samråd med sitt veiledningsutvalg velge innenfor rammen av det sosialpedagogiske kunnskapsf eltet. -- tilknytning av studiet til praksis, med utgangspunkt i problemer i praktisk pedagogisk virksomhet, er det sentrale. Dette kan skje gjennom tilknytning til studentenes egen arbeidssituasjon når dette er en relevant pedagogisk praksis, eIJer gjennom arbeid med prosjekt som er f elles for flere studenter. En del av læringen på mellomfaget vil skje gjennom litteraturstudier. Pensum på mellomfagstillegget er 1500 sider. 500 av disse skal bestå av et kjernepensum som er felles for alle mellomfagets studenter, 1000 sider velger studenten i samråd med sine veiledere. På mellomfagstillegget organiseres det praksis. Dette skjer i form av prosjekt. Studiets praksis knyttes her til opplevelser og erfaringer en kan få ved a folge, studere og reflektere over en pedagogisk virksomhet på nært hold, uten selv inngå i den aktive rollen som «lærer» eller «elev». Det understrekes at studenten ikke er tiltenkt noen passiv observatørrolle. Den som observerer skal sette det som observeres inn i en sammenheng og være følsom overfor den posisjon han/hun selv inntar eller kommer i, i forhold til den/det som observeres. Karakteristisk for denne formen for praksis er at studenten ikke inngår som selvstendig og ansvarlig aktør i pedagogiske situasjoner, men skaffer seg kjennskap til dem ved a følge med i situasjonene, snakke med deltakerne i dem, drøfte begrunnelser for den virksomhet som utøves og se dem i forhold til eventuelt alternative materdrive virksomheten på. For studenter som tar praksis gjennom prosjektdeltakelse, anses kravet til omfang og varighet ivaretatt gjennom deltakelse i prosjekt gjennom hele semestret. På mellomfagstillegget aksepteres imidlertid også selvstendig og ansvarlig utøvelse av pedagogisk virksomhet - som fullverdig dekning av praksiskravet for studenter som selv kan skaffe seg slik praksis. Undervisningen på mellomfagstillegget knyttes nært til prosjektene. For hvert prosjekt arrangeres det et prosjektseminar der arbeidet planlegges i fellesskap, erfaringene rapporteres og drøftes og fagstoff med relasjon til prosjektets problemstillinger legges fram og diskuteres. Her vil også de individuelle problemstillinger presenteres og kommenteres. De studenter som ikke er knyttet til prosjekt, far sitt undervisningstilbud særlig gjennom et praksisseminar. Også disse studentene danner kjernegrupper, f.eks.
basis av felles praksisvirksomhet. Enkeltstudenter og kjernegrupper benytter praksisseminaret som et felles faglig drøftingsforum som dels tar opp erfaringer fra den praksis ulike deltakere har tilknytning til og dels mer allmenne forhold om teori/praksisrelasjonen. Gruppedokumentasjonen knyttes også til kjernegruppens medvirkning til arbeidet i praksisseminaret. Studiet bygger på prosessevaluering. Det innebærer at studentenes faglige arbeid blir fulgt opp av en veileder. Hovedfunksjonen til veilederne er igangsetting, oppfølging og diskusjon av selve studieprosessen og studieinnholdet. Dokumentasjonsmaterialet omfatter: a) individuelt arbeid b) gruppearbeid c) praksisrapport(er) d) individuell studieplan. I det individuelle arbeidet skal den enkelte student gjøre rede for sine konkrete praksiserfaringer og for hvordan disse -- og andre studenters praksiserfaringer sammen med relevant teori kan belyse den problemstilling som er valgt for oppgaven. For studenter som arbeider i prosjekt, skal denne problemstillingen ha tilknytning til prosjektets praksisfelt. Gruppearbeid skal dokumentere gruppens faglige drøfting og den praktiske virksomhet i prosjekt/praksisseminaret og i kjernegruppene. Egen praksisrapport leveres ikke, men erfaringer fra praksis nedfelles i individuell og/eller grupperapport. Den individuelle studieplan leveres maskinskrevet sammen med eksamensoppmeldingen. I ajourført form leveres den også ved innleveringen av det øvrige dokumentasjonsmateriale, jfr. det som tidligere er nevnt i den allmenne del og til grunnfag. Til dokumentasjon må studentene både kunne beskrive en praktisk pedagogisk situasjon og sin deltakelse i denne samt vise evne til refleksjon om den beskrevne situasjonen. I refleksjonsdelen bør studenten kunne trekke inn relevant litteratur som belyser den situasjon han/hun har beskrevet. Det gjelder for mellomfagstillegget som for grunnfaget at det skriftlige materiale skal fylle de formelle krav til innholdsfortegnelsen og konkrete litteraturhenvisninger. Det er viktig at studenten uttrykker seg klart og lettfattelig. Imidlertid er det ikke nødvendig at alt dokumentasjonsmaterialet er skriftlig, se grunnfag. Bestått gis når kandidaten gjennom sin samlede dokumentasjon viser at hun/han behersker kunnskapsinnholdet i mellomfagstillegget slik det er definert gjennom kjernepensum og selvvalgt litteratur gjennom sin samlede dokumentasjon viser modenhet i behandlingen av stoffet ved at arbeid(ene) er bygget opp som en helhet som om fatter redegjorelse for problemstilling og begrunnelse for problemstillingens faglige relevans - redegjorelse for problemstilling og begrunnelse for problemstillingens faglige relevans redegjorelse for relevant og aktuell innsikt på området anvendelse av relevant og aktuelt kunnskapsstoff sammenfatning av problemstilling, kunnskapsstoff og konklusjoner har dokumentert regelmessig og aktiv faglig deltakelse i studieopplegget.
gjennom sin samlede dokumentasjon ikke har dokumentert refleksjon over forholdet mellom fagets teori og den praksis kandidaten har deltatt i -- ikke har dokumentert regelmessig og aktiv faglig deltakelse i studieopplegget. Beslutningen om best&tt/ikke bestatt tas etter en helhetlig vurdering, likevel slik at alle ovenfor nevnte kriterier for bestått må vere oppfyIt. Mellomfagstillegget er et ett semesters studium som bygger på avsluttet grunnfag. Formelt vil det vere adgang til a dokumentere grunnfagskrav og krav til mellomfagstillegget i samme semester. Når studenten velger dette, er kravene til arbeidsform og dokumentasjon de samme som til grunnfag pluss mellomfagstillegget. Arbeidet pa grunnfaget skal tilfredsstille de krav til dokumentasjon som er angitt i grunn fagsplanen. På samme måte skal dokumentasjonen av mellomfagstillegget knyttes til studieformer og det innhold som det arbeides med i dette semestret, og den skal fremtre som uavhengig av grunnfagsdokumentasjonen. For fullt mellomfag gis Best@ttnar kandidaten gjennom sin samlede dokumentasjon oppfyller kravene stilt for grunnfaget mellomfagst ill egget. Ikke bestått når kandidaten - gjennom sin samlede dokumentasjon ikke har oppfylt de samlede kravene til grunnfag mellomfagstillegget. Beslutningen om best&tt/ikke best&tt tas etter en helhetlig vurdering, likevel slik at alle de ovenfor nevnte kriterier for bestatt må være oppfylt.
Sosialpedagogikk hovedfag tar sikte på å kvalifisere for de samme yrkesfunksjoner i samfunnet som kandidater med høyere utdanning i pedagogikk normalt rekrutteres til. Studiet har derfor et vidt yrkeskvalifiserende formal og sikter mot å kvalifisere studentene for en aktiv, problemløsende yrkesutøvelse. De bør både bli handlingsdyktige i ulike arbeidssituasjoner og samtidig ha et kritisk og forandrende perspektiv på de yrkesfunksjoner de inngår i. I tillegg til dette bør det faglige og forskningsmessige arbeid som foregar under studiet av sosialpedagogikk på hovedfagsnivå også bidra til å utvikle faget og dets kunnskapsf elt. Studiet forsøker realisere disse formål gjennom studentenes arbeid med problemorienterte studier, enkeltvis og i grupper. Kvalifisering for senere pedagogisk arbeid skal skje dels gjennom arbeid knyttet til prosjekter som tar opp eksempler pa praktiske problem fra pedagogisk arbeid og belyser disse gjennom vekselvirkning mellom teori og praktisk erfaring, og dels ved at studentene aktivt medvirker i og reflekterer over sitt studium i dets institusjonelle/organisatoriske sammenheng. Hovedfaget er delt i tre faser: I. Introduksjonsfasen 2. Prosjektfasen 3. Utskrivningsfasen. Gjennom de to første fasene forutsettes løpende deltakelse i studiemiljøet. Introduksjonsfasen har en normalstudietid som svarer til ett semester. Hovedkomponentene i denne fasen er: arbeid med pensumlitteratur erfaringsorientert metodeopplæring og avsluttende evalueringsfase. Prosjektfasen har en normalstudietid som svarer til to semestre. Hovedkomponentene i denne fasen er:
SOSIALPEDAGOGIKK - delvis i tilknytning til et studieorganisert prosjekt og delvis i tilknytning til selvvalgt problemstilling utenfor studieprosjektet. Utskrivningsfasen har en normalstudietid som svarer til ett semester. I denne fasen arbeider studentene med å avslutte utskrivning av oppgaver som skal inngå i dokumentasjonen. Mht. undervisning/prosjektarbeid kan fase 1 og 2 overlappe hverandre. Studiet på hovedfag kan tas både som heltids- og deltids-studium. Se nærmere om de ulike ordningene og når opptak skjer i presiseringene til studieplanen. Innholdsmessig består hovedfagsstudiet av en felles allmenn del som omfatter et teoretisk stoff (kjernepensum) og et metodisk stoff og en varierende eksemplarisk del knyttet til prosjektarbeid på ulike funksjonsområder i pedagogikkens arbeidsfelt. Arbeidet med å tilegne seg kjernepensum og en innføring i det metodiske stoff et skjer i første omgang gjennom fase I, mens en i fase II nyttiggjør seg dette stoff et i relasjon til problemstillingene i prosjektarbeidet. I tilknytning til prosjektarbeid og annet oppgavearbeid i fase II arbeider studentene med selvvalgt litteratur knyttet til det/ de eksemplariske funksjonsområder de arbeider med i denne fasen. Innholdet i den felles allmenne delen er organisert under fire hovedområder: 1. Pedagogisk flosofi g runnlagsspørsmål Dette hovedområdet belyser i første rekke spørsmål om begrunnelse/rettferdiggjørelse av oppdragelseskursen. Spesielt behandles begreper som autoritet, frihet, rasjonalitet, handling og faglig refleksjon. 2. Sosialisering Sosialisering er et hovedbegrep i sosialpedagogikken. «Sosialpedagogikk har som sitt studie- og forskningsfelt individers og gruppers sosialiseringsprosess», heter det bl.a. i den generelle delen av studieplanen. En tar i første rekke sikte pa a fa begrep om den prosess individet eller grupper av individer gjennomgår frem mot sin bevisste opplevelse av seg selv som menneske. Dette ser en i lys av hvordan de samfunnsmessige livsformer reproduseres i individene. 3. Kunnskapsorganisering og didaktikk Dette hovedområdet belyser i første rekke sammenhengen mellom formål, innhold, metode/strategi, arbeidsformer og organiseringen av læringsforløpet. Spørsmålet om forholdet mellom planer og virkelighet vil stå sentralt. En forsoker se forholdet mellom «pedagogisk filosofi» og «sosialisering» i en didaktisk kontekst. 4. Arbeidsmåter i forskning og faglige studier Produksjon av sosialpedagogisk kunnskap forutsetter bruk av metoder. Ulike former for og problemer i forbindelse med innhenting av data vil bli behandlet. Prinsipper for å vurdere, bearbeide og analysere observasjoner, intervju, spørreskjema, historisk kildemateriale, tekster og statistikker vil bli gjennomgått og belyst gjennom praktiske øvinger. Samlet legger studentene opp et pensum på 3000 sider, hvorav 1000 sider er knyttet til de tre første av hovedområdene. Det fjerde hovedområdet dekkes gjennom deltakelse i obligatorisk undervisning i tilknytning til veiledende litteraturlister. Pensumliste fås på Pedagogisk forskningsinstitutt. Det kreves av alle hovedfagsstudenter at de knytter en viss del av sitt studiearbeid til prosjekter organisert av studiet og normalt ledet av en av studiets lærere. Studiet konsentrerer til enhver tid arbeidet på hovedfag om et mindre antall prosjekter. Disse knytter seg til sentrale problemer i pedagogisk praksis og skal være a) aktuelle og b) interessante ut fra studiets faglige perspektiver. Planlegging av nye prosjekter skjer i samarbeid mellom lærere og aktuelle studenter. Undervisningsutvalget godkjenner etableringen av prosjekter på hovedfag på grunnlag av en fremlagt plan. Arbeidet på prosjekt foregår i en fase II i tilknytning til ett av de prosjekter studiet tilbyr i vedkommende semester. Som et minimum skal dette omfatte arbeid tilsvarende tilleggsdelen av hovedfagsstudiet, men det anbefales at både hoveddelen og tilleggsdelen kan dokumenteres i tilknytning til prosjektet. Praksis på hovedfagsnivå inngår som en viktig og nødvendig del av studiet og skal stå i nær tilknytning til teori, slik at teori og praksis utfyller hverandre. Den enkelte students praksis må derfor henge nøye sammen med det øvrige hovedfagsarbeidet. Praksis kan gjennomføres på en av tre måter: 1. Ved deltakelse i prosjekt (se ovenfor). Prosjektet har tilknytning til sosialpedagogisk praksis. Studenter som velger å ta praksis på denne måten, må engasjere seg i prosjektets praksismiljø i et omfang tilsvarende 4 arbeidsuker. 2. Ved egen organisering av praksis av tilsvarende karakter og omfang som under pkt. 1 når praksisen på forsvarlig måte knyttes til egen oppgave som dokumenteres utenfor prosjektet, og når den foregår i løpet av studietiden på hovedfag. Slik praksis godkjennes av studentens veiledningsutvalg. Undervisningsutvalget fatter avgjørelse i tvilstilfeller. 3. Ved minst 3 måneders deltakelse i pedagogisk virksomhet utenfor studiet. Studenter som nylig har vært eller er i relevant pedagogisk virksomhet, kan bruke dette som praksis dersom praksiserfaringene knyttes til individuelt og/eller gruppearbeid på faglig forsvarlig måte i samråd med veiledningsutvalget og ifølge vedtatte retningslinjer. Undervisningsutvalget fatter avgjørelse i tvilstilfelle. Fra studiets side kan det for tiden ikke gis tilbud om organisert praksis utover den som er knyttet til prosjekt. Arbeidet på hovedfag foregår dels som individuelt arbeid og dels som gruppearbeid. Hvilke deler av studiekravene som knyttes til de to formene, vil variere mellom studentene. Gruppearbeid foregår på to måter: I fase I på hovedfag dannes det «studiegrupper» på 3-5 deltakere, tilfeldig sammensatt, som arbeider med studiestoffet. Gruppene arbeider med en problemorientert tilegnelse av studieinnholdet. Det skal ikke skrives noen avsluttende rapport fra dette arbeidet, og studiegruppen på dette nivået utgjør ikke noen gruppe i dokumentasjonssammenheng. Derimot arrangeres det mot slutten av fase I felles evalueringsmøter for alle studiegruppene, og gruppene skal i fellesskap utarbeide en rapport til undervisningslederen om studieerfaringer, studierefleksjon og forslag til endringer av studie- og undervisningsopplegg for denne fasen. Deltaking i evalueringsfasen er obligatorisk. I fase II skjer gruppearbeidet gjennom tilknytning til et av studieprosjektene (der samtlige gruppemedlemmer normalt tilhører samme prosjekt), eller det skjer utenfor prosjektene, men fortsatt med tilknytning til hovedfagets hovedområder. I denne fasen av studiet utgjør gruppen en kjernegruppe som står ansvarlig for dokumentasjon av studiekravene til gruppearbeid. Mot slutten av hvert prosjekt arrangeres det evalueringsmøter for deltakerne på hvert prosjekt. Deltakerne skal i fellesskap utarbeide en rapport til undervisningslederen om prosjekterfaringer, studierefleksjon og forslag til endringer av prosjektfasen. Deltaking i evalueringsmøtene er obligatorisk. Ifase III avsluttes arbeidet med den samlede dokumentasjon (se presiseringene). Praksis innen studiet og teori for slik praksis er en viktig del av fagets innhold og form.
student derfor forpliktelser med hensyn til aktiv deltaking i studiearbeid og studiemiljø. I omfang utgjør denne forpliktelsen studietid svarende til tre fulle studiesemestre med heltids studiearbeid (fase I og II). Kravene til deltakelse i undervisning/ prosjektarbeid/feltarbeid i ulike faser av hovedfagsstudiet, inntas i presiseringene til studieplanen. Studiegruppen/kjernegruppen er hovedfagets minste organisatorisk/administrative enhet. Som på andre studienivåer omfatter deltakelse og medvirkning i studiearbeid og studiemiljø også refleksjon over den virksomhet en har vært med i og de erfaringer en har gjort. Denne studierefleksjonen knyttes i fase I til studiegruppen og i fase II til prosjektgruppen og fremkommer i evalueringsfasene og rapportene fra disse. Redegjørelse for den enkelte students miljødeltakelse skal inngå i den individuelle studieplanen. I fase I gis undervisning gjennom forelesninger, seminarer og kurs knyttet til studieinnholdet. Hver studiegruppe får oppnevnt en veileder som møter gruppen jevnlig og gir veiledning i studiearbeidet. Veilederen inngår ikke nødvendigvis i den enkelte students senere veiledningsutvalg. I fase II knyttes undervisningen primært til prosjektene, men det vil også kunne tilbys undervisning i tilknytning til andre temaer, avhengig av disponible ressurser. Veiledning i fase II skjer dels i tilknytning til prosjektene og dels i tilknytning til de deler av den enkelte students studiearbeid som skjer utenfor prosjekt. Veiledningen utføres av medlemmene i studentens veiledningsutvalg. En av lærerne på det prosjekt studenten er knyttet til skal inngå i veiledningsutvalget. Veiledningen skal i begge faser støtte studentenes konsentrasjon om integreringen av teori og praksis og bidra til vekselvirkningen mellom individuelle og kollektive læringsprosesser. Studentene oppfordres til selv å medvirke i studentledet undervisning på studiet i den utstrekning det er ressurser til det. Dokumentasjonsmaterialet omfatter på hovedfag: a) hovedoppgave b) tilleggsoppgave. Ved melding til eksamen skal en individuell studieplan legges ved. Den utarbeides i løpet av studiet i samråd med veileder, med det for øye at den skal gjelde som informasjon til sensor ved den avsluttende dokumentasjon. Studieplanen må være godkjent av hovedveileder før oppmelding til eksamen. Det samlede dokumentasjonsmaterialet skal dekke gruppearbeid og individuelt arbeid. Studenten kan fritt velge om hun/han vil levere hovedoppgaven som et individuelt arbeid eller som et gruppearbeid. Velger studenten å gjøre hovedoppgaven til et individuelt arbeid, ma tilleggsoppgaven vaere et gruppearbeid, og omvendt. Minst halvparten av arbeidet på hovedfag skal være individuelt arbeid. I tilfeller der arbeidet i prosjektgruppen har en høy grad av kollektivitet (f.eks. felles datainnsamling), kan Undervisningsutvalget dispensere fra kravet om dokumentasjon av egen grupperapport for deltakere som har sterk tilknytning til prosjektet. I slike tilfeller skal et notat om prosjektdeltakelse og prosjektrefleksjon leveres inn sammen med det individuelle dokumentasjonsmaterialet og inngå i drøftingene på dokumentasjonsmøtet. Knyttes hovedoppgaven til prosjektets praksismiljø, skal kravet til praksis på hovedfag dokumenteres gjennom denne. Hvis kandidaten velger å skrive en teoretisk hovedoppgave (i eller utenfor prosjekt), kan to løsninger velges for å dokumentere kravet til praksis: a) ved at tilleggsoppgaven knyttes til prosjektets praksismiljø b) ved dokumentasjon av praksis utenfor prosjekt (se foran om praksis, pkt. 2 og 3) i tilknytning til tilleggsoppgaven.
Det kreves bare at en av oppgavene skal være knyttet til prosjekt. Hovedoppgaven skal være et vitenskapelig arbeid, der kandidaten skal vise innsikt i aktuelle og relevante teoretiske og metodiske områder og retninger av essensiell betydning for oppgavens problemstilling. I hovedoppgaven skal studenten gå i dybden i det sosialpedagogiske kunnskapsf eltet ved at arbeidet konsentreres om en del av feltet. Gjennom tilleggsoppgaven skal kandidaten vise selvstendig diskusjon av kunnskapsstoffet i tilknytning til en eksemplarisk valgt problemstilling. Denne diskusjonen skal være basert på bredden i det sosialpedagogiske kunnskapsfeltet og kreve bruk av relevante deler av hovedfagets kjernepensum. Hovedoppgaven skal dokumenteres i form av et skriftlig produkt et faglig/ vitenskapelig arbeid. Tilleggsoppgaven kan ha form av et skriftlig arbeid (f.eks. rapport, artikkel, plan for gjennomforing av undervisning/utdanning, oppsummering av praksis/ erfaringer fra prosjektarbeid m. v .) eller en kombinasjon av et skriftlig arbeid og andre dokumentasjonsformer. Bestått gis når kandidaten: 1. gjennom sin samlede dokumentasjon viser at hun/han behersker hovedfagets kunnskapsfelt (jfr. Studieplanen, hovedfagets kjernepensum og selvvalgt litteratur) 2. gjennom sin samlede dokumentasjon viser modenhet i behandlingen av stoffet ved at arbeidene er bygget opp som en helhet som omfatter redegjorelse for problemstilling - redegjørelse for relevant og aktuell innsikt på området - selvstendig anvendelse av relevant og aktuelt kunnskapsstoff med egen diskusjon av kunnskapsstoffet sammensetning av problemstilling, kunnskapsstoff, diskusjon og konklusjoner 3. gjennom sin samlede dokumentasjon viser refleksjon over forholdet mellom fagets teori og den praksis kandidaten har deltatt i 4. har dokumentert regelmessig og aktiv faglig deltakelse i studieopplegget 5. har levert et vitenskapelig arbeid, en hovedoppgave, enten som individuell oppgave eller som gruppeoppgave. Hovedoppgaven skal være karakterisert ved redegjorelse for oppgavens hensikt og problem at den knytter seg til eksisterende kunnskap på området - at den viser selvstendig forståelse av anvendt litteratur - redegjørelse for felt for undersøkelsen/kildematerialet/ observasjonsmaterialet - adekvat og korrekt redegjørelse for resultatene på en slik måte at leseren kan se sammenhengen mellom utgangspunkt, det behandlede materialet og de slutninger som trekkes - diskusjon av resultatene med sammenkobling til problemstillingen og det teoretiske utgangspunkt på en slik måte at forfatterens bidrag trer klart fram sammen fattende vurdering og konklusjon - litteraturhenvisninger i samsvar med en standardisert framgangsmåte. Ikke bestått gis når kandidaten I. gjennom sin samlede dokumentasjon ikke har vist at hun/han behersker hovedfagets kunnskapsfelt slik det er angitt ovenfor 2. gjennom sin samlede dokumentasjon ikke har dokumentert modenhet i behandlingen av stoffet slik det er angitt ovenfor 3. ikke har dokumentert refleksjon over forholdet mellom fagets teori og den praksis kandidaten har deltatt i 4. ikke har dokumentert regelmessig og aktiv faglig deltakelse i studieopplegget 5. ikke har oppfylt kravene til vitenskapelighet i sin hovedoppgave.
Beslutningen om bestått/ikke bestått tas etter en helhetig vurdering, likevel slik at best&tt forutsetter at alle de ovenfor nevnte kriterier for bestått er oppfylt. Studieplanen for hovedfag trer i kraft fra høsten 1984. Studenter som har begynt sitt studium på hovedfag vårsemestret 1984 eller tidligere (dog i eller etter høsten 1982), kan fortsette sitt studium etter den tidligere studieplan, men må ha avsluttet studiet innen utgangen av vårsemestret 1986. Fakultetet kan gi dispensasjon fra denne fristen når særlige grunner foreligger. For hvert semester angis det i presiseringene til studieplanen frister for søknad om registrering av kjernegrupper, søknad om veiledningsutvalg, godkjenning av individuell studieplan og innlevering av dokumentasjonsmateriale. Dispensasjon fra disse frister kan gis når særlige grunner tilsier det. I eksamenssemestret skal et forslag til individuell studieplan leveres til lederen for studentens veiledningsutvalg for godkjenning ca. 2 uker før fristen for oppmelding til eksamen. For høsten er fristen for levering av individuell studieplan JO. september og for vårsemestret 15. februar. Ved oppmelding til eksamen skal et godkjent eksemplar av den individuelle studieplan legges ved. Den første siden av den individuelle studieplanen skal skrives på et standardisert skjema som finnes utlagt på studiet. Når eksamenskommisjonen er godkjent, sørger undervisningsutvalget for at kommisjonen far tilsendt et eksemplar av den individuelle studieplan.
Sosialpedagogikk kan studeres som grunnfag, mellomfag og hovedfag. Alle stipuleringer om normal studietid er regnet i forhold til studenter som har studiet som hovedbeskjeftigelse. Normal studietid for grunnfag er 2 semestre, mens mellomfaget beregnes til 3 semestre (grunnfag: 2 semestre mellom fagstillegget: 1 semester). Hovedfaget kan normalt studeres i løpet av 4 semestre etter avlagt mellomfagseksamen, slik at den totale studietid for hele faget vanligvis blir 6 semestre (2 1 4). Forholdet mellom fullt mellomfag og mellomfagstillegget er for mange uoversiktlig - ikke minst med tanke på dokumentasjonen, og nedenfor følger en oppsummering av regler som omhandler dette forhold. l. En alminnelig regel er at den student som onsker a ta mellomfag, melder seg til grunnfagseksamen, for deretter åta mellomfagstillegget med egen dokumentasjon etter ytterligere et semester. Det er likevel fremdeles mulig amelde seg opp til fullt mellomfag. Man må da både dokumentere grunnfagspensum og mellom fags tillegget. 2. For den som har adgang til a melde seg til mellomfagstillegget etter a ha tatt grunnfag eller en ekvivalent til grunnfag fra andre institusjoner eller studier (f.eks. tradisjonelt pedagogikkstudium), er det grunn til aunderstreke at alle sider av eksamenskravene må dokumenteres på en balansert måte. Studenten skal med sitt mellomfagstillegg gå ut av studiet med sosialpedagogikk mellomfag og må da ha innebygget i sin dokumentasjon en tilstrekkelig innsats med sikte på dette. Hovedregelen er at dokumentasjonen skal svare til et halvt års godkjent arbeidsinnsats. 3. Studenter som ikke har tatt sosialpedagogikk grunnfag, men har ekvivalent utdanning, må søke instituttet om adgang til a ta sosialpedagogikk mellomfag før studiet påbegynnes.
SOSIALPEDAGOGIKK avgjøres av undervisningsutvalget på bakgrunn av redegjorelse for tidligere utdanning. For studenter som kommer til sosialpedagogikk fra andre studier enten for å begynne pa mellomfags- eller hoved fagsnivå - gjelder det at de i starten av sitt studium på SPS må skaffe seg den brede tverrfaglige oversikt og forståelse av begreper som er sentrale i studiet på lavere nivåer. Dette er en nodvendig forutsetning for et videregående studium i sosialpedagogikk. Et slikt grunnlag kan det ta noe tid a skaffe seg, og det kan derfor for enkelte føre til behov for en utvidelse av normalstudietiden. Alle studenter i sosialpedagogikk har rett til afa oppnevnt et veiledningsutvalg som normalt består av to personer. I den grad det er mulig skal den ene være ansatt som lærer ved Det sosialpedagogiske studiet. Det er undervisningsutvalget som oppnevner veiledningsutvalget etter søknad fra den enkelte student. Det oppnevnes en leder for utvalget. Begge veilederne (eller iallfall minst skal vere med i studentens eksamenskommisjon. Innen den frist som settes for hvert semester (hostsemestret 10. september og vårsemestret 15. februar) skal hver enkelt student som begynner på et nytt studienivå, søke om a fa oppnevnt veiledningsutvalg. Grunnfagsstudenter velger innen fristen i I. semester bare I veileder (normalt den som leder studentens veiledningsgruppe). Den andre velges i slutten av første studiesemester (høstsemestret 20. november og vårsemestret 15. mai). Dette skjer i tilknytning til arbeidet pa integreringsseminaret og ved at studenten fyller ut et skjema med opplysninger om hovedtemaer i vedkommendes studium. Studenten kan da selv foreslå medlemmer i veiledningsutvalget. Det er viktig at en forsøker å koordinere valget av veiledere innen integreringsseminarene for å få en viss konsentrasjon av veiledere på ulike nivåer og for a hindre overbelastning på enkelte veiledere. Det kan foreslås flere enn to veiledere, som i så fall føres opp i prioritert rekkefølge. Veiledningsutvalget oppnevnes for en periode som svarer til normalstudietiden for vedkommende studienivå. Funksjonstiden kan forlenges dersom studenten blir forsinket i studieprogresjonen. Dette avtales mellom studenten og utvalget, og lederen gir melding til undervisningsutvalget om forlengelsen. Dersom det skulle være ønskelig å få forandret et veiledningsutvalg i perioden, kan studenten søke om dette. Årsaker til dette kan f.eks. være at enkelte veiledere ikke lenger kan påta seg arbeidet med veiledningen, studenten skifter tema underveis og får behov for en annen veileder eller det kan oppstå prinsipiell uenighet mellom utvalget og studenten om hvorvidt grunnlaget for dokumentasjon er tilfredsstillende. Både utvalget og studenten kan ta initiativ til veiledningsmøter. Det er viktig at det snarest mulig opprettes kontakt mellom veiledere og student, slik at veiledningen kan komme i gang tidlig i studiet. Sen start på veiledningen gir økende sjanse for forsinkelser i studiearbeidet og vansker med å få tid til åta hensyn til synspunkter på arbeidet som veilederne måtte ha. De økonomiske ressurser for studiet er slik at hver student kan få veiledning i et begrenset omfang som varierer med studienivå (se presiseringene). Det er viktig at den enkelte student tar hensyn til dette og ikke overstiger sin «kvote» uten konferere med undervisningsutvalget. Om enkelte veiledere i spesielle tilfeller er villig til å gi veiledning ut over dette, har studenten ansvar for å gjøre vedkommende kjent med at dette ikke medfører økte okonomiske forpliktelser for studiet. Studentene melder seg til eksamen på vanlig måte (se pkt. om frister etc.).
SOSIALPEDAGOGKK det med planlegging av dokumentasjonsmøtene til. Dette utføres av dokumentasjonsutvalget. På planen angis tid for første mote med eksamenskomit€en. Dersom studenten tar kontakt med eksamenskomiten tidligere (bortsett fra vanlig kontakt med veiledningsutvalgets medlemmer) regnes dette tidspunkt som første møte med komiten. Evalueringen ved eksamen i sosialpedagogikk innebærer også en prosessevaluering. Dette vil bl.a. si at den avsluttende evaluering ikke nødvendigvis trenger å innskrenke seg til ett møte med eksamenskomiteen. Det vil ikke være uvanlig at en under det før ste møte kommer frem til forhold i det fremlagte dokumentasjonsmaterialet som etter komit€ens mening trenger utdyping, supplering eller presisering. Etter et videre arbeid med dette kan så student(er) og komite motes igjen og fortsette dokumentasjonen, evt. til et tilfredsstillende resultat er oppnådd. All dokumentasjon må likevel være avsluttet før nytt semester tar til. Ønsker en student a trekke seg fra eksamen etter oppmelding, skjer dette ved skriftlig melding til eksamensinspektøren ved fakultetet senest en måned før vedkommende semesters avslutning. Høstsemestret avsluttes 20. desember og vårsemestret 15. juni. Dersom studenten ikke har trukket seg fra eksamen på denne måten, regnes det som stryk. Dersom studenten ikke i rett tid innleverer dokumentasjonsmaterialet eller unnlater a mote til dokumentasjonsmøter, regnes også dette som stryk. Formelt regnes det som at studenten har fremstilt seg til eksamen når han/hun første gang moter eksamenskomiten.
Adresse: Sosialøkonomisk institutt Eilert Sundts hus, 12 etg. P.b. 1095 Blindern, 0317 Oslo 3 02/45 51 27 Det sosialøkonomiske studium ved Universitetet i Oslo har til formål å gi kunnskap om den økonomiske virksomhet og om de økonomiske og sosiale forhold i samfunnet. De mangfoldige økonomiske prosesser i samfunnet er bestemt av naturen omkring oss, av psykologiske faktorer og av de tekniske, sosiale og organisasjonsmessige forhold menneskene selv etter hvert har skapt. I det moderne samfunn er den enkeltes private økonomiske forhold fullstendig avhengig av samkvem og samarbeid med andre folk i samfunnet. Uten slikt samkvem og samarbeid ville hver enkelt av oss bare kunne skaffe seg en liten brøkdel av de materielle goder vi har i dag. Selv om den enkelte kan bestemme over hvor mye han vil arbeide, vil derfor arten av de samfunnsmessige organisasjonsformer som omgir ham, avgjøre hvilket økonomisk resultat hans innsats skal føre til. Dette forhold stiller sosialøkonomisk forskning overfor to forskjellige, men nær sammenknyttede hovedoppgaver. For det første å utforske den økonomiske virksomhet i et samfunn og de resultater den gir under de historisk gitte organisasjonsformer. For det annet å studere hvordan mulige alternative ordninger av det økonomiske liv ville funksjonere, med sikte på å komme frem til forbedringer. Det er et særpreg ved sosialøkonomien som fag at dens forskningsobjekter for en stor del er forhold som menneskene selv har skapt og som de, prinsipielt sett, har høve til å forandre ved eget valg. Men de grunnleggende forskningsprinsipper i sosialøkonomien er nøyaktig de samme som for andre vitenskaper. I sosialøkonomi som i andre vitenskaper må vi lage oss logiske tankeskjemaer som gir et såpass forenklet bilde av virkeligheten at den blir mer forståelig for oss. Gjennom øvelse i å håndtere slike tankeskjemaer og ved å skaffe oss inngående kjennskap til de konkrete forhold vi søker å analysere, må vi lære oss opp i å bedømme hva slags forenklinger som er på sin plass i hvert enkelt tilfelle. Hvis det bare gjelder å skaffe seg visse forelopige generelle id€er om hvordan det økonomiske liv i et samfunn funksjonerer, kan en somme tider komme et stykke på vei ved et omhyggelig og klart formulert verbalt resonnement. Men når det gjelder mer vidtgående og krevende problemstillinger der en tar sikte på å komme frem til praktiske resultater, vil ofte et matematisk formulert tankeskjema være den eneste farbare vei. Forsøk på å mestre de sentrale områder av sosialøkonomien uten å ta matematikken til hjelp ville derfor ikke bare være unødig tidsspille, men det ville være en altfor vanskelig oppgave for de aller fleste studenter. En sosialøkonom må allerede fra første stund venne seg til å se nøkternt og vitenskapelig på de samfunnsøkonomiske spørsmål.
SOSIALKONOMI ter som tar sikte på en fremtidig akademisk karriere, men kanskje i enda høyere grad det mye større antall som kommer i praktiske yrker. En sosialøkonom i praktisk arbeid vil ha et særlig behov for solid teoretisk utdannelse hvis han vil eie fagmannens evne til å holde tanken klar gjennom det mylder av detaljer han møter i sitt daglige virke. Studiet i sosialøkonomi kan føres fram til følgende fire eksamener: 1. Grunnfagseksamen 2. Mellomfagseksamen 3. Første avdeling av sosialøkonomisk embetseksamen 4. Full sosialøkonomisk embetseksamen. Grunnfaget er identisk med første avsnitt av første avdeling av embetseksamen. Alle studenter må altså først avlegge grunnfagseksamen. Det kan normalt gjøres på to semestre. Grunnfagseksamen kan så utbygges i to retninger. Enten ved eksamen i et mellom/ agstillegg. Det krever ytterligere ett semesters studium, og gir, sammen med grunnfaget, mellomfagseksamen. Grunnfagseksamen kan også utbygges med andre avsnitt av første avdeling. En får da sosialøkonomisk embetseksamen av lavere grad, som gir rett til tittelen exam.- oecon. Andre avsnitt er et fire semesters studium, slik at full første avdeling til sammen tar seks semestre etter studieplanen. Endelig kan eksamen fra første avdeling utbygges med eksamen fra andre avdeling til full sosialøkonomisk embetseksamen, som gir rett til tittelen cand.-oecon. Studiet i andre avdeling er også fire semestre. Undervisningen bygger ikke på at en har spesielle kunnskaper i sosialøkonomi fra den videregående skolen. Studiet kan påbegynnes både høst og vår, men slik undervisningsplanen er lagt opp, passer det best for dem som tar sikte på sosialøkonomisk embetseksamen å begynne i et høstsemester. I arbeidslivet finner vi de fleste sosialøkonomene i den offentlige sektoren, og da særlig i sentraladministrasjonen (departementer, direktorater osv.). Tre av de største arbeidsplassene for sosialøkonomer er Finansdepartementet, Statistisk Sentralbyra og Norges Bank, men sosialøkonomene finnes i nær sagt alle grener av statsforvaltningen. I tillegg til administrative oppgaver utfører sosialøkonomene der i stor grad utredningsarbeid. I de senere årene har kommuner og fylkeskommuner i stadig større utstrekning ansatt sosialøkonomer i sin administrasjon. Samtidig har sosialøkonomi fått en langt større plass enn før i den videregående skolen. Det har derfor blitt mange nye arbeidsmuligheter utenom Oslo-området. En mindre del av sosialøkonomene har arbeid innenfor forskning og høyere undervisning. Innenfor den private sektoren har flest sosialøkonomer funnet arbeid i bankene og i de store organisasjonene i nærings- og arbeidslivet. Men de finnes også spredt rundt på en rekke andre felter: I konsulentfirmaer, i industribedrifter, i aviser osv. Mellomfag (ev. grunnfag) i sosialøkonomi blir tatt av mange samfunnsvitere og filologer med tanke på senere arbeid i den videregående skolen. Sosialøkonomi kan være et nyttig støttefag for videregående studier i historie, sosiologi og statsvitenskap. Blant realistene har aktuarene (forsikringsmatematikerne) alltid hatt sosialøkonomi som en del av sin fagkrets. Men også kombinasjoner med informatikk eller ingeniørfag kan ofte være aktuelle med tanke på senere muligheter i arbeidslivet. Når det gjelder muligheten til å bruke deler av sosialøkonomisk embetseksamen som del av eksamener ved andre fakulteter, vises det forøvrig til studieplanene for de respektive fakultetene. Første avdeling av sosialøkonomisk embetseksamen er godkjent som et grunnfag og et mellomfag i en cand.mag.-grad. Studieveilederne vil kunne gi nærmere opplysninger. Første avsnitt av første avdeling av sosialøkonomisk embetseksamen er identisk med sosialøkonomi grunnfag under samfunnsvitenskapelig em bet sek samen. For nærmere orientering om faget se sosialøkonomisk embetseksamen. Det brukes forskjellige karakterskalaer ved de nevnte embetseksamener, men det er fastlagt en formel for omregning av karakterene. som del av samfunnsvitenskapelig embetseksamen. Mellomfag består av grunnfaget og et mellomfagstillegg. Mellomfagstillegget skal normalt ta ett semester. Tillegget tar sikte på å gi fordypet kjennskap til emner som inngår i grunnfag, og å gi en innføring i emner som er spesielt relevante for kandidater som skal undervise i sosialøkonomi i den videregående skole og for studenter som leser andre fag under Samfunnsvitenskapelig embetseksamen. Forelesninger og annen undervisning gjennomføres i løpet av ett semester. Nærmere opplysninger om hvilken undervisning som finnes For å melde seg til eksamen i mellomfagstillegget kreves enten at kandidaten har bestått grunnfagseksamen i et tidligere semester, eller at kandidaten melder seg til grunnfagseksamen samtidig med oppmeldingen til eksamen i mellomfagstillegget. I det siste tilfelle gis det ikke sensur for eksamen i mellomfagstillegget dersom kandidaten ikke består grunnfagseksamen. Eksamen i mellomfagstillegget består av en skriftlig prøve på timer, og en muntlig prove. Studenter som ikke bestar den skriftlige prøve, kan ikke fremstille seg til muntlig prøve. Ved eksamen vil kandidatene kunne bli prøvet også i de deler av grunnfagspensum som mellomfagstillegget bygger på. Ved beregning av den endelige karakter for mellomfagstillegget gis karakteren for den skriftlige prøve vekttall og karakteren for den muntlige prøve vekttall 1. Ved beregning av den endelige karakter for hele mellomfagseksamen gis karakteren for grunnfagseksamen vekttall og karakteren for mellomfagstillegget vekttall 1. Pensum omfatter innholdet i den undervisning som blir gitt i eksamenssemestret, samt nedennevnte lesepensum. Pensumendringer kunngjøres ved oppslag på Sosialøkonomisk institutt. Undervisningen vil bli gitt som forelesninger og/ eller seminarer, og vil ta sikte på å utdype de tre emneområder som er angitt i fortegnelsen over lesepensum nedenfor. Dornbusch og S. Fischer: Macroeconomics, 3. utg., New York 1984. Kapitlene 10, 11, 12, 13 og 14. Johansen: Offentlig økonomikk, Oslo 1967. Kapitlene III-V og VIII unntatt: Rentebyrden ved en stadig voksende statsgjeld. R.G. Lipsey og P.O. Steiner: Economics, 6. utg., New York 1981. Kapitlene 24 og 44. P. Munthe: Sirkulasjon, inntekt og økonomisk vekst, Oslo 1981. Kapitlene XII- P. Munthe: Penger, kreditt og valuta, Oslo 1980. Kapitlene og Rentepolitikk, NOU :4, Oslo 1980. Kapittel IV. (Se merknad under Allokering og fordeling nedenfor.) Supplerende lesning: Eide og K. Holli: Det norske penge- og kredittsystem, Oslo 1980. H. Skånland: Alternativer i stabiliseringspolitikken og Sentralbankens stilling. Penger og Kreditt 1979 og 1980.
P .J. Bjerve: Kva hende i Norge i 1970-åra konjunkturpolitisk. Sosialøkonomen nr. 5, 1981. L. Johansen: Forholdet mellom næringene under økonomisk vekst, Statsøkonomisk Tidsskrift, 1958. V.D. Norman og T. Wergeland: Konkurranseevne og næringsstruktur, Bergen 1978. P. Bohm: Social Efficiency, London 1974. Kapittel 1 leses kursorisk, Appendiksene kan overspringes. A. Sandmo: Forurensningsproblemene og økonomisk politikk i Økonomi og politikk, Oslo 1971 og i Økonomi og samfunn, Oslo 1982. L. Johansen: Offentlig økonomikk, Oslo 1967. Kapitlene VI-VII unntatt: Velf erdsteoretiske betraktninger og Erik Lindahl teori for bestemmelse av offentlige utgifter (s. 111-126), siste del av Avskrivninger (s. 235-239), Velferdsteoretisk synspunkt på valget mellom skattereformer og Om skattesystemets virkninger på inntektsfordelingen (s. 286-324). Hagen: Samfunnsøkonomiske lønnsomhetskalkyler i Økonomi og samfunn, Oslo 1982. B. Mattson: Lnsamhet fran samhdllets synpunkt, Stockholm 1979. Kapittel 16: Tillampningsexempel. Merknad: Deler av Rentepolitikk, NOU :4, Oslo 1980, kapittel IV bør studeres i tilknytning til allokering og fordeling. P. Munthe: Sirkulasjon, inntekt og økonomisk vekst, Oslo 1981. Kapittel XV. Supplerende lesning: L. Johansen: Samfunnsøkonomisk lønnsomhet, Oslo 1977. C.J. Hawkins og D.W. Pearce: Capital Investment Appraisal, London 1971. Kapitlene 1-5. B. Mattson: Lnsamhet fran samhdllets synpunkt, Stockholm 1979. T. Rødseth: Inntektsfordeling i Norge, NOU:44, Oslo 1977. Kapitlene1, 2 og 8. R. Eidem og S. Viotti: Economic Systems, M. Robertson & Co., Oxford 1978. G. Hernes: 4. Markedsforvitring og statsbygging, 6. Markedet som domstol og 10. Mot en institusjonell økonomi i Forhandlingsokonomiog blandingsadministrasjon, Oslo 1979. R.G. Lipsey og P.O. Steiner: Economics, 6. utg., New York 1981. Kapittel 45. Supplerende lesning: L. Johansen: Centralization/Decentralization/Coordination: General Aspects i Lectures on Macroeconomic Planning, Amsterdam 1978. Kapittel 5. L. Johansen: Planlegging og spill i Økonomi og politikk, Oslo 1971 og i Økonomi og samfunn, Oslo 1982. L. Johansen: Forhandlingssamfunnet, Sosialøkonomen nr. 8, 1978. Kapittel VI. Formue, disposisjonsrett og makt og Kapittel VIII. Eiendomsrett og disposisjonsrett i aksjeselskaper i Innstilling fra Formuesfordelingskomiteen, Bergen 1968. J. Kornai: Resource-constrained versus demand-constrained systems, Econometrica July 1979. Økonomisk avsnitt av første avdeling av sosialøkonomisk embetseksamen erstatter en mellomfagseksamen under samfunnsvitenskapelig embetseksamen. Hele første avdeling av sosialøkonomisk embetseksamen erstatter to mellomfagseksamener under samfunnsvitenskapelig embetseksamen.
Fastsatt av Kirke- og undervisningsdepartementet 18. september 1978, med senere endringer til og med 1982.
§ 1 Sosialøkonomisk embetseksamen består av to avdelinger og gir rett til tittelen candidata/ candidatus oeconomiae (cand.- oecon.). Første avdeling består av to avsnitt. Bestått første avdelings eksamen gir rett til tittelen examinata/ examinatus oeconomiae (exam.oecon.). § Kollegiet fastsetter etter forslag fra fakultetet hvilke fag det skal avlegges eksamen i, antall prøver, prøveformen og obligatoriske kurs, seminarer og oppgaver. Eksamenskravene fastsettes slik at første avsnitt i første avdeling normalt skal kunne gjennomføres på to semestre, andre avsnitt på fire semestre og andre avdeling på fire semestre. § 3 Før melding til eksamen i første avsnitt i forste avdeling ma examen philosophicum') være bestått. Før melding til eksamen i andre avsnitt i første avdeling må en forberedende prøve i matematikk være bestått. Før melding til eksamen i andre avdeling må første avdeling og en forberedende prove i matematikk være bestått. §4 Karakterenes grad og tallverdi er følgende: Laudabilis . . . . . . . . . . . . . . til og med 2, 15 Står til Laudabilis . . . . . . . . til og med 2,35 Kan få Laudabilis . . . . . . . . til og med 2,55 Kan vel få Laudabilis ..... til og med 2,75 Haud illaudabilis . . . . . . . . til og med 2,95 Står til Haud illaudabilis .. til og med 3,15 Kan få Haud illaudabilis .. til og med 3,35 Non contemnendus til og med 3,50 Studenter som får dårligere karakter enn 3,50, har ikke bestått. For dem settes ingen tallverdi. For bestått eksamen kreves dessuten at gjennomsnittskarakteren for de skriftlige Jfr. reglement for forberedende prøver ved Universitetet i Oslo og Universitetet i Bergen. prøvene i første avsnitt, karakteren for henholdsvis første og andre avsnitt, gjennomsnittskarakteren for de skriftlige provene i andre avdeling og karakteren for andre avdeling ikke må være dårligere enn 3,15. Regler for beregning av gjennomsnittsog hovedkarakter fastsettes av kollegiet. Kollegiet kan fastsette annen karakterskala for forberedende prøver i matematikk. 5 På vitnemålet for fullført første avdelings eksamen oppføres karakteren for forberedende prøve i matematikk, karakteren for hver skriftlig prøve, gjennomsnittskarakteren for eventuelle muntlige prøver og karakteren for henholdsvis første og andre avsnitt. På vitnemålet forfullført embetseksamen oppføres karakteren for forberedende prove i matematikk, karakteren for hvert skriftlig prøve, gjennomsnittskarakterer for eventuelle muntlige prøver og hovedkarakteren for embetseksamen. Kandidater som har tatt eksamen i flere valgfrie fag enn det som teller med ved beregning av hovedkarakteren, kan få karakteren i slike fag påført vitnemålet som særskilt tillegg. Dersom en kandidat er fritatt for eksamen eller prøve etter 7, føres dette på vitnemålet. Kollegiet kan fastsette hvor stor del av eksamen som må være avlagt ved fakultetet for at det kan utferdiges vitnemål for embetseksamen. § Det er ikke adgang til å gå opp til forberedende prøver i matematikk mer enn tre ganger. Kollegiet kan etter innstilling fra fakultetet dispensere fra denne bestemmelse. Ny avsnitts- og avdelingseksamen kan avlegges uten at forutgående eksamener tas om igjen.
må eventuelle senere avla te eksamener tas igjen. En andidat som ere ganger har avagr &samen i et av forste avdelings avsnitt eller i andre avdeling, kan velge hvilket resultat som skal tas med på vitnemålet og ved utregning av hovedkarakter. Regler om adgang til a avbryte eksamen og til å kontinuere fastsettes av kollegiet etter forslag fra fakultetet. Kollegiet kan etter innstilling fra fakultetet frita for eksamen eller prøve: 1. nar tilsvarende krav er oppfylt ved en annen institusjon. 2. pa grunnlag av eksamen eller prøve i et velegnet fag utenfor fagkretsen, avlagt ved Universitetet eller en annen institusjon. Kollegiets avgjørelse kan påklages til departementet. Opplysninger om generelle fritak inntas i studieplanen. 8 De forskrifter kollegiet gir med hjemmel i dette reglement inntas i studieplanen og kan ikke fravikes med mindre forskriften gir hjemmel til det. Godkjent av Kollegiets arbeidsutvalg 22. mai 1981. Studiet til sosialøkonomisk embetseksamen er delt i to avdelinger, første og andre avdeling (regi. § 1). Første avdeling er delt i to avsnitt, første og andre avsnitt. Første avsnitt godkjennes som grunnfag i samfunnsvitenskapelig embetseksamen. I hvert avsnitt og i andre avdeling gis undervisning i matematikk. Hvert av disse undervisningstilbudene avsluttes med en obligatorisk prøve. Prøvene i andre avsnitt av første avdeling og i andre avdeling kalles forberedende prøve i matematikk (regi. § 3). Fagene teoretisk økonomi og anvendt økonomi studeres også i begge avdelingene. Forøvrig er fagkretsen forskjellig i de to avdelingene. I andre avdeling er det ingen inndeling i avsnitt. I første avdeling er alle fagene obligatoriske. I andre avdeling består fagkretsen av tre obligatoriske fag og et valgfritt fag. Den enkelte student må velge ett av de valgfrie fagene, ut fra personlige interesser og anlegg, eventuelt ut fra hva slags arbeid en måtte ta sikte på. En kan gjerne føle seg frem i flere av de valgfrie fagene for en kort tid, men en bør ikke la det gå mer enn ett semester i andre avdeling før en bestemmer seg. Alt i alt er studiet bygd opp på følgende måte når det gjelder de fagene som teller med ved utregning av avsnittskarakterene, avdelingskarakterene og hovedkarakteren: I. Første avdeling A. Første avsnitt 1. Teoretisk økonomi 2. Anvendt økonomi B. Andre avsnitt 1. Teoretisk økonomi 2. Anvendt økonomi 3. Statistiske grunnbegreper 4. Elementær økonometri II. Andre avdeling 1. Teoretisk økonomi 2. Anvendt økonomi 3. Penge- og finanslære 4. Ett av fagene: a) Internasjonal økonomi b) Økonomiske systemer c) Økonometriske metoder d) Bedriftsøkonomi e) Offentlig rett f) Makroøkonomisk planlegging g) Matematisk økonomi Studentene avgjør selv hvor lang tid de vil bruke på de forskjellige delene av studiet. Eksamenskravene skal imidlertid fastsettes slik at første avdeling normalt skal kunne gjennomføres på seks semestre og andre avdeling på fire semestre (regi. 2, andre avsnitt). Første avdeling kan gjennomføres etter forskjellige tidsplaner.
tar sikte pa embetsstudiet, passer det best a nne i et h s emester. · Studenter som ønsker snarest mulig å avlegge den første fageksamen, kan følge dette opplegget: Første semester: Obligatorisk kurs i matematikk for første avsnitt. Andre semester: Første avsnitts eksamen. Tredje semester: Forberedende prøve i matematikk i første avdeling. Fjerde semester: Eksamen i statistiske grunnbegreper. Sjette semester: Eksamen i andre avsnitt. Sjuende semester: Forberedende prøve i matematikk i andre avdeling. Tiende semester: Eksamen i andre avdeling. Studenter som alt fra starten ønsker å gjøre større bruk av matematikk, kan avlegge forberedende prøve i faget i første semester. Eksamen i første avsnitt kan tas i et hvilket som helst senere semester, også i s · ette diesemester dvs. samtidi med andre avsnitts eksamen. Regler for rekkefølgen av de forskjellige eksamener er gitt i reglementets$ 3, og i «Prøver og eksamener» nedenfor. På forskjellige trinn i studiet må studentene delta i obligatoriske kurser og seminarer og utarbeide obligatoriske oppgaver. 1. Obli atorisk kurs i matematikk i tilknytnin til første avsnitt av første avdelin . Kurset må være tatt før melding til eksamen i første avsnitt. Den som har gjennomgått tilsvarende kurs ved annet lærested eller har bestått forberedende prøve i matematikk, kan få fritak for kurset. 2. Obligatorisk kurs i økonometri. Kurset avsluttes med en øvelsesoppgave i form av en selvstendig undersøkelse av et emne som kandidaten velger i samråd med faglæreren, som også skal godkjenne den ferdige oppgaven. I kurset inngår en innføring i bruk av EDB. Kurset må være tilfredsstillende gjennomført før kandidaten kan melde seg opp til eksamen i de økonomiske fag i andre avsnitt av første avdeling. 3. Spesialoppgave. Emne for oppgaven kan velges innenfor hele kretsen av økonomiske fag. Opplegget og det ferdige arbeidet skal godkjennes av instituttets spesialoppgavekomit€. Denne komit€en utpeker også en veileder for hver student. Arbeider av rent beskrivende art godtas ikke. Oppgaven må inneholde økonomisk-teoretiske synspunkter. Spesialoppgaven må være fullført og godkjent før melding til eksamen i andre avdeling. Instituttbestyreren kan dispensere fra denne regelen etter forslag fra et av medlemmene i Sosialøkonomisk institutts spesialoppgavekomit¢. Hensikten med denne oppgaven er bl.a. at studentene skal få en viss øvelse i arbeide selvstendig med et problem. Størrelsen av arbeidet må avhenge av problemets art, men en kan kanskje si at 20-40 maskinskrevne sider er normalt. Faglæreren har 30 dager til disposisjon for bedommelse av innlevert oppgave, dager i juleferien og sommerferien ikke medregnet. Denne regel gjelder enhver innlevering, altså også når en oppgave etter første gangs levering måtte trenge rettelser og omarbeidinger for å bli godkjent. En student som begynner å studere sosialøkonomi, bør avlegge examen philosophicum meget tidlig i studiet. De sosialokonomiske ider har delvis utviklet seg i sammenheng med filosofien. Moderne sosialøkonomi stiller betydelige krav til logisk resonnement og presisjon. Det er derfor grunn til å arbeide alvorlig med stoffet til examen philosophicum. Det aller meste av det kunnskapsområde som faller inn under det sosialøkonomiske studiet, utgjør en helhet. Rent praktisk er det imidlertid nodvendig a foreta en viss inndeling i fag.
Matematikk Matematikk er et sentralt hjelpemiddel i de fleste områdene i både økonomi og statistikk. Det gis derfor et eget undervisningsopplegg i de delene av matematikken som kommer hyppigst til anvendelse senere i studiet. Stoffet er hovedsakelig hentet fra matematisk analyse og lineær algebra. Teoretisk økonomi Dette er det sentrale og grunnleggende fag i sosialøkonomien. I praktisk talt alle de øvrige fag som inngår i studiet er det av avgjørende betydning at en behersker den økonomiske teori. En studerer her teoretisk de sammenhenger som gjør seg gjeldende mellom de størrelser som karakteriserer den økonomiske situasjon og den økonomiske utvikling, så som sysselsetting, produksjon, forbruk, investering, eksport, import, prisniv? osv. Disse sammenhenger er av forskjellig slag. Noen er av rent nasjonalregnskapsmessig art. Andre sammenhenger karakteriserer forholdet mellom innsats og resultat i produksjonen og er av nærmest teknisk art. Endelig har en «atferdsrelasjoner» som karakteriserer personers og bedrifters handelmåte, og som derfor i større utstrekning enn de andre typene er basert på psykologiske faktorer. Ved de aller fleste problemer en sosialøkonom får å arbeide med, må en trekke inn i bildet flere forskjellige slike sammenhenger. Disse kombineres i en «modell» som så danner grunnlaget for de slutninger som kan trekkes. Nar en på denne måten opererer med flere sammenhenger samtidig, er bruk av matematikk ofte nødvendig om en vil trekke slutninger på betryggende måte. Tilegnelsen av selve den analyseteknikk som her kommer til anvendelse, utgjør en viktig del av faget teoretisk økonomi. Anvendt økonomi (næringsøkonomi og sosial/ære) Faget gir en oversikt over tilstand og utvikling i norsk økonomi. Det legges vekt på å anvende økonomisk teori i analysen av konkrete næringsøkonomiske og sosiale problemer. Statistiske grunnbegreper Dette faget er et viktig hjelpemiddel for sosialøkonomer. Det gjelder for sosialøkonomi som for de fleste andre forskningsområder at mange problemer en blir stilt overfor, er slik at en ikke kan komme frem til helt sikre utsagn. Det vil da være ønskelig å kunne angi graden av usikkerhet ved utsagnene. Den teoretiske statistikken går ut pa afinne metoder til å tolke et observasjonsmateriale i relasjon til et problem en vil belyse på en slik måte at de utsagn en kommer til, med en viss tallmessig bestemt sannsynlighet kan sies å være riktige. Faget er basert på sannsynlighetsregningen og tar mange forskjellige grener av matematikken til hjelp. Sannsynlighetsregningen er også en viktig del av grunnlaget for økonomiske teorier om tilpasning under usikkerhet. Det gjelder i utpreget grad for dette faget at en må arbeide aktivt med stoffet i tilknytning til forelesninger og øvelser. Studiet omfatter sannsynlighetsregning, estimerings- og hypoteseprøvingsteori, samt utvalgsundersøkelser. Statistikksystemet som er tilgjengelig på Universitetets regneanlegg, vil bli benyttet. Elementer okonometri Økonometriens hovedoppgave er a prove økonomiske teorier på konkrete data for å finne frem til slike teorier som kan anvendes på praktiske økonomiske problemer. En liknende generell problemstilling møter en på mange forskningsområder, men på det økonomiske område reiser det seg en rekke spesialproblemer som krever sitt eget verktøy og sine særegne metoder. En gruppe av spesielle, men samtidig dyptgående problemer oppstår på grunn av at økonomiske data i regelen ikke er et resultat av kontrollerte eksperimenter. De er stort sett «passive» observasjoner og registreringer av ting som skjer i det økonomiske liv slik det faktisk utfolder seg for oss. Grunnlaget for å forstå de metoder og resonnementsmåter som trengs i denne forbindelse, er inngående kjennskap til generell økonomisk teori sammen med praktisk øvelse og erfaring i vurdering av konkret observasjonsmateriale. En annen gruppe problemer knytter seg til det forhold at økonomiske lovmessigheter gjerne vil ha karakteren av gjennomsnittslover med ganske store variasjoner fra det ene enkelttilfelle til det andre. I den matematiske statistikk har en det nødvendige begrepsapparat og verktøy for studere slike lovmessigheter. Den matematiske statistikk blir derfor et sentralt hjelpemiddel i økonometrien. Faget bygger på kunnskapene fra statistiske grunnbegreper. I faget inngår fra matematisk statistikk emnene regresjonsanalyse, tidsrekkeanalyse og prediksjon. Anvendelser av disse på økonomiske data har en sentral plass i faget. Faget tar også opp en del praktiske problemer ved innsamling og bearbeiding av statistiske data, herunder bruk av elektronisk databehandling og en oversikt over Norges offisielle statistikk. Penge- og finanslære Dette faget er av sentral betydning for forståelsen av den økonomiske politikk. Det behandler konkret statens og kommunenes finanser, pengevesenet, banksystemet og internasjonale valutaforhold. I behandlingen av forskjellige former for økonomisk politikk på disse felter kommer den økonomiske teori til utstrakt anvendelse. Internasjonal økonomi Faget omfatter hovedtrekk av verdens økonomiske geografi, med naturgrunnlag, befolkningsstruktur, produksjon, handel (på bakgrunn av videregående studier i den internasjonale handelsteori) og sosial struktur. En viktig side ved faget er utviklingsproblemene i forskjellige deler av verden. Mer inngående enn i faget penge- og finanslære behandles valutaforhold og valutapolitikk, og i tilknytning til dette også handelspolitikken. En får kjennskap til de viktigste internasjonale avtaler og organisasjoner som angår handelspolitikk, valutaforhold og internasjonale kapitalbevegelser. Økonomiske systemer Faget bygger på teoretisk økonomi og omfatter en mikroøkonomisk og en makrorettet del. I mikro undersøkes særlig de økonomiske konsekvensene av forskjellig eiendoms- og beslutningsstruktur, så som bedriftens tilpasning i en sentralstyrt okonomi, bedriftens tilpasning ved ulike former for arbeiderstyre, samt direktørstyrte og kapitalstyrte bedrifters atferd. På liknende måte studeres implikasjonene av ulike måter å organisere jordbruksproduksjon på, med vekt på noen typiske organisasjonsformer i u-land. Videre drøftes byråkratiers tilpasning og interesseorganisasjoners atferd under forskjellige rammevilkår. Målsettingen med den mikrobaserte delen er agi en teoretisk forståelse av de institusjonelle faktorers rolle. I den makrorettete delen av faget studeres så samspillet mellom de ulike institusjonene for å forstå hvordan de enkelte økonomiske systemene virker, hvilke økonomiske ubalanser som er typiske og hvordan de forskjellige systemene utvikler seg. I tillegg til teorien forventes studentene å tilegne seg kunnskap om noen hovedtrekk ved eksisterende økonomiske systemer i dag. Økonometriske metoder Faget er en videreføring og utdyping av det obligatoriske faget elementær økonometri. Hovedproblemstillingen er å prøve å kvantifisere økonomiske teorier ved hjelp av statistiske metoder, jfr. omtalen av faget elementær økonometri foran.
SOSIALØKONOMI visning. For å komme frem til praktisk anvendbare teorispesifikasjoner kreves det samordnet innsikt i økonomisk teori og statistiske metoder sammen med praktisk øvelse og erfaring i vurdering av økonomiske data. Bedriftsøkonomi Dette faget behandler metoder for planlegging, ledelse og kontroll av driften innenfor den enkelte bedrift. Herunder faller bl.a. regnskapsvesen, kostnadsanalyse, kalkulasjon og resultatberegninger. Forskjellige markedsformer såsom fri konkurranse, monopol og mellomformer mellom disse, behandles med utgangspunkt i den okonomiske teori. Visse beskatningsspørsmål av særlig betydning for den enkelte bedrift faller også inn under dette faget. Av særlig betydning vil bli tilegnelsen av enkelte moderne operasjonsanalytiske metoder som kommer til anvendelse på problemer om produksjonsplanlegging, lagerplanlegging osv. innenfor bedriftene. Disse metodene benytter matematiske og matematisk-statistiske hjelpemidler. Offentlig rett I faget offentlig rett behandles statsforfatningsrett og forvaltningsrett. Dette er rent juridiske fag som gir en generell innføring i de offentlige myndigheters kompetanse og saksbehandling. I statsforfatningsretten gis det en oversikt over utviklingen i norsk statsstyre etter 1814, og det parlamentariske system slik det fungerer rettslig og faktisk i dag, behandles inngående. Grunnlovens regler om Stortingets og Regjeringens sammensetning og arbeid gjennomgås, og det redegjøres for de rettssikkerhetsgarantier som er stilt opp til vern for borgerne. I forvaltningsretten er forvaltningslovens og offentlighetslovens regler viet en bred plass, og domstolenes og sivilombudets rettslige kontroll av forvaltningens vedtak behandles. Faget gir således innføring både i det rettslige grunnlag for statsmaktens virksomhet og den mer praktiske fremgangsmåte i offentlig saksbehandling. Makroøkonomisk planlegging Faget behandler planleggingsproblemer fra samfunnsøkonomisk synspunkt. Hovedvekten ligger på planleggingen for okonomien som helhet, men en vil også søke å behandle planlegging for mindre sektorer eller enheter når hensynet til virkningene for samfunnsøkonomien kommer inn på en vesentlig måte. Faget behandler både planlegging på kort sikt, som f.eks. i forbindelse med nasjonalbudsjetter, og på lengre sikt. Pensum og undervisning tar først og fremst sikte på å forklare teknikk og metoder som brukes eller kan brukes ved planlegging, men som bakgrunn og illustrasjon vil også stoff om den faktiske planlegging i Norge og andre land trekkes inn. Faget bygger i høyeste grad på den teoretiske økonomi, og deler av penge- og finanslæren er også av stor betydning for faget makroøkonomisk planlegging. Videre er en viss innsikt i økonometriske metoder nødvendig. Matematisk økonomi Faget tar sikte på å gi innblikk i anvendelser av matematiske metoder i økonomi. Det behandler et utvalg økonomiske problemstillinger, hentet dels fra de mer abstrakte teorier for generell likevekt, økonomisk dynamikk, beslutningsteori, tilpasning på mikro-nivå og annet, dels fra anvendelser av økonomisk teori i mer konkrete situasjoner i forbindelse med økonomisk planlegging, økologiske problemer og operasjonsanalyse. Faget tar sikte på å gi et visst innblikk i Og erfaring med matematisk behandling av økonomiske emner, såvel ved teoribygging som ved utarbeidelse av løsninger i problemer med rot i praktiske situasjoner. I faget benyttes matematikk-kunnskaper utover det som gis til de forberedende prover i første og andre avdeling.
SOSIALOKONOMI under bibetingelser i statiske og dynamiske problemer, fra lineær algebra og vektorromteori, og fra elementær generell topologi. I avsnittet «Pensumlister m. v.» star oppført hva som er gjeldende ordinært pensum. Pensumendringer kunngjøres ved oppslag. Institutt- og fakultetssekretariatet og studentutvalget vil forøvrig kunne gi opplysninger om hva som er gjeldende ordinært pensum. Pensum omfatter også innholdet i de forelesninger som blir holdt når ikke annet blir meddelt. Studentene trenger ikke nødvendigvis lese akkurat de bøker m. v. som er oppført i pensumlistene dersom de kan skaffe seg tilsvarende kunnskaper på annen måte. Det er kjennskapet til selve stoffet, ikke til bestemte skrifter, det kommer an på. Ved en pensumendring vil det i en overgangstid om nødvendig bli gitt alternative eksamensoppgaver. I undervisningen vil faglærerne gi råd om hvilke deler av pensum som kreves tilegnet fullt ut og hvilke som bare kreves tilegnet i hovedtrekk. Dette vil forøvrig i de fleste tilfelle også fremgå av pensumlistene. Studentene bør ikke begrense seg til bare å skaffe seg pensumkunnskaper. De bør f.eks. så langt tiden tillater det, studere de bøker og artikler som faglærerne viser til i sine forelesninger. De bør også prøve å orientere seg på egen hånd i den økonomiske litteratur og ta opp spesielle problemer til nøyere studium. I tillegg til pensum forutsettes også at studentene holder seg ajour med hovedtrekkene i den aktuelle økonomiske utvikling og den aktuelle økonomiske debatt, bl.a. ved å følge med i dagspressen. Ved eksamen blir oppgavene gitt på grunnlag av pensum, men skriftlige oppgaver vil så vidt mulig bli gitt i en slik form at de ikke frister til slavisk å gjengi utenatle rte avsnitt. Bade kunnskaper og resonnementer som går utover pensum, blir belønnet ved eksamen. Undervisningen foregar i flere former. En har for det første vanlige forelesninger. Videre har en seminarer. Her forutsettes det at studentene deltar aktivt ved å gjøre greie for visse problemer, svare på spørsmål og stille spørsmål. I matematikk og statistikk har en også øvelser med oppgavegjennomgåelser. Det er av stor betydning at studentene allerede på et tidlig tidspunkt studiet danner såkalte kollokviegrupper. Dette er studiegrupper med 5-10 studenter, som alle forutsettes å delta aktivt i gruppens arbeid. Arbeidsmåten i en slik gruppe er gjerne at en av deltakerne innleder om et emne, og at problemene deretter diskuteres. Kollok vieformen passer særlig godt i fag som teoretisk økonomi og teoretisk statistikk. Kollokvievirksomhet er en god måte å lære på, og gir også deltakerne øvinglegge frem stoffet muntlig. Studentene bør også skrive øvelsesoppgaver som gis i løpet av semestret. En lærer stoffet langt bedre når en tvinger seg til a formulere det skriftlig, og trening i skriftlig fremstilling kommer godt med både ved eksamen og i det senere virke. I første avdeling er undervisningen noe mer skolemessig enn i andre avdeling. Det er lagt turnuslister for alle fag som det undervises i, slik at studenter som begynner i høstsemestret, får gjennomgått det viktigste stoffet i en hensiktsmessig rekkefølge i løpet av de tre år første avdeling normalt tar. I avsnittet «Pensumlister m. v.» er det for de fleste fagene gitt en oversikt over den regelmessig gjentatte undervisning. Detaljer om undervisningen i de enkelte semestre med angivelse av emner, tid og sted finnes i Forelesningskatalogen. Ved eksamen i første avsnitt gis det to skriftlige prøver, en i teoretisk økonomi, og en i anvendt økonomi og en muntlig prøve.
Til hver av de skriftlige prøver gis det 6 timer. Forberedende prøve i matematikk i første og i andre avdeling holdes vanligvis i begynnelsen og i slutten av hvert vårsemester. Begge prøvene er skriftlige, og til hver av dem gis det timer. Alle skrevne og trykte hjelpemidler er tillatt, samt lommekalkulatorer. Ved eksamen i andre avsnitt av første avdeling gis detskriftlig prøve6 timer i hvert av disse fagene: teoretisk økonomi, anvendt økonomi, økonometri og statistiske grunnbegreper. Prøven i statistiske grunnbegreper må være bestått for oppmelding til eksamen i de tre andre fag. Ved eksamen i andre avdeling gis det to skriftlige prøver i teoretisk økonomi og en i hvert av de øvrige fagene, som nå er anvendt økonomi, penge- og finanslære og et valgfritt fag. Til hver skriftlig prøve gis det 6 timer. En student har adgang til å avlegge prøve i flere enn ett av de valgfrie fagene, men må da ved melding til eksamen opplyse hvilke valgfrie fag det ønskes avlagt prøve i, og hvilket av disse fagene som skal telle med ved beregning av avdelingskarakteren. Det holdes ingen muntlige prøver i andre avsnitt. Ved eksamenen i andre avdeling holdes det en muntlig prøve i hvert av fagene i avdelingen. De muntlige prøvene skal ikke holdes før sensuren for de skriftlige prøvene har falt, og bare de som har bestått de skriftlige prøvene, kan gå opp til de muntlige provene. Hvor lang tid det vil gå mellom den skriftlige og den muntlige del av eksamenen i andre avdeling, vil avhenge av størrelsen på eksamenskullet og andre praktiske omstendigheter. Ved en muntlig prøve i et fag skal en student vanligvis eksamineres i 20-30 minutter. En student kan være oppe i muntlig prøve i flere fag på en dag. Det må leveres særskilt melding til hver av avsnittseksamenene i første avdeling og til eksamenen i andre avdeling. Meldingsfrister blir gitt i forelesningskatalogen. Regler om adgang til å ta eksamener om igjen m. v. finnes i reglementets § 6. Bestemmelser om hvilke hjelpemidler som er tillatt ved de skriftlige prøvene, finnes i avsnittet «Pensumlister m.v.». For en som har fullfort embetseksamenen, er det adgang til seinere å gå opp til eksamen i ett eller flere av de valgfrie fagene. Det holdes da både skriftlig og muntlig prøve. 1. Avlagt grunnfags- eller mellomfagseksamen ved andre norske universiteter gir adgang til fritak for eksamen i første avsnitt av første avdeling av sosialokonomisk embetseksamen ved Universitetet i Oslo hvis karakteren ved vedkommende eksamen er 3,2 eller bedre. Kandidater som har fått fritak på slikt grunnlag får ikke regnet ut hovedkarakter for embetseksamen verken av høyere eller lavere grad. 2. For studenter med minst 5 vekttall statistikk på nivå med det nye kurset SS-1 under statistikk grunnfag eller S-091 under Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet, arrangeres det en 5 timers tilleggsprøve i statistiske grunnbegreper. Tilleggsprøven sammen med de 5 vekttallene gir fritak for eksamen i statistiske grunn begreper. 3. Eksamen i fra et norsk universitet, unntatt sammensatte grunnfag med innslag av økonomi, gir fritak for eksamen i selvval t fa i annen avdelin av embetsstudiet. Følgende regler om fritak gjelder på grunnlag av eksamen okgomisk administrativ studieretning ved distriktsho skolene: 4. Fritak for forste avsnitt av forste avdeling (grunnfag) blir gitt studenter som har fullført kurs på til sammen minst 20 vekttall i okonomiske fag og gjenn, snittskarakteren or de fagene som utgjor fritaksgrunnlaget er 3,0 eller bedre.
Minst 4 av de 20 vekttallene må være i makrookonomisk teori og minst 6i mikrookonomis teori. 5. Fritak for forberedende prøve i matema- HA1tikk i forste avdeling blir gitt studenter som har fullført kurs på til sammen minst 6 vekttall i matematisk analyse og lineær algebra. 6. Fritak for eksamen i statistiske grunnbegreper blir gitt studenter som har fullført kurs på til sammen minst 10 vekttall i matematisk statistikk. 7. Fritak som i punkt 5 kan, når særlige grunner taler for det, bli gitt på grunnlag av fullføring av kurs med 4 vekttall i matematikk. Ved vurdering av soknadene skal det da legges vekt på innholdet av de kurs som er fullført, eventuelt innslag av matematikk i andre kurs studenten har fullført og de karakterene studenten har oppnådd. For dem som har bestått forberedende prove i matematikk i første avdeling, gis karakterene l ;2, 3 eller 4, med 1 som beste og 4 som dårligste karakter. Karakteren inngår verken ved utregning av karakteren for første avdeling eller ved utregning av hovedkarakteren. Den påføres såvel vitnemålet for bestått første avdelings eksamen, som vitnemålet for bestått embetseksamen. Ved forberedende prøve i matematikk i andre avdeling gis karakterene «bestått» eller «ikke bestått». Denne karakteren påføres ikke noe vitnemål. Ved de skriftlige prøvene i de enkelte fag ved første og andre avdelings eksamener og ved de muntlige prøvene ved andre avdelings eksamen gis karakterer som angitt i reglementets § 4. Karakterene for de enkelte skriftlige og muntlige prøver gis med to desimaler med O eller 5 som siste siffer. Ingen av enkeltkarakterene for de muntlige prøvene offentliggjøres, men det regnes ut en gjennomsnittskarakter for de muntlige prøvene i andre avdeling som påføres vitnemålet. Ved denne utregning tillegges karakteren for den muntlige prøve i teoretisk økonomi dobbelt vekt. Hovedkarakteren for embetseksamen beregnes som et gjennomsnitt av avsnittskarakterene i første avdeling og avdelingskarakteren i andre avdeling, med vektene 15/100 for første avsnitt, 35/100 for annet avsnitt og 50/100 for andre avdeling. Karakteren for første avsnitt av første avdeling er et gjennomsnitt av karakteren for hver av de to skriftlige og den muntlige prøve. Hver av de tre prøver teller likt (5/100). Karakteren for andre avsnitt av første avdeling er et veid gjennomsnitt av karakterene ved de fire skriftlige prøver, der prøvene i teoretisk økonomi, anvendt økonomi og elementær økonometri hver teller 10/100, og prøven i statistiske grunnbegreper teller 5/100. Avdelingskarakteren for andre avdeling beregnes som et veid gjennomsnitt av gjennomsnittskarakteren for de skriftlige prøver og gjennomsnittskarakteren for de muntlige prøver, idet den første gis dobbelt vekt. A vsnittskarakterene, avdelingskarakterene og hovedkarakteren anføres med grad og tallverdi som angitt i reglementets 4. Enhver karakter som er beregnet som et gjennomsnitt av andre karakterer, avrundes til nærmeste hundredel, og det er den avrundede verdi som eventuelt påføres vitnemålet. Når en gjennomsnittskarakter inngår i en videre utregning, regnes imidlertid med den eksakte verdi, ikke den avrundede. For bestått eksamen kreves at ingen av enkeltkarakterene for de skriftlige prøver og heller ikke gjennomsnittskarakteren for de muntlige prøver i andre avdeling er dårligere enn 3,50. Når det gjelder de øvrige kravene for bestått eksamen, vises til detaljerte regler i reglementets 4. Det gis vitnemål for fullført første avdeling av sosialøkonomisk embetseksamen og for fullført sosialøkonomisk embetseksamen. I reglementets 5 er det gitt bestemmelser om hvilke karakterer som skal føres på vitnemålene.
Høstsemestret Vårsemestret Antall timer pr. uke Antall timer pr. uke Emne Første Resten av Første Resten av 5 uker semestret 5 uker semestret Matematikk 5(0) 0 0(5) 0 Bakgrunn og metode 20) 2(0) 0(2) 0(2) Makroøkonomisk teori 4 4 0 0 Mikroøkonomisk teori 0 0 4 4 Anvendt økonomi 0 4 0 4 Eksamensseminar 0(2) 0(2) 2(0) 2(0) Den som er fritatt for en eller flere prøver, får ingen avsnittskarakter, avdelingskarakter eller hovedkarakter for eksamener som inneholder prøver det er gitt fritak for. En kandidat som etter å ha fullført embetseksamen, går opp til og består eksamen i et eller flere av de valgfrie fagene, kan få resultatene av slike tilleggseksamener påført vitnemålet med angivelse av tidspunkt for avleggelsen. Resultatet angis både for den skriftlige og den muntlige prøve. Dessuten angis gjennomsnittskarakteren som beregnes ved at resultatet av den skriftlige prøven tillegges dobbelt vekt i forhold til den muntlige prøven. Resultatene av slike tilleggsprøver medregnes ikke i hovedkarakteren. Tilsvarende regler gjelder om en ved eksamen i andre avdeling har gått opp i flere valgfrie fag enn det som teller med ved beregningen av hovedkarakteren. Den sosialøkonomiske forskning og undervisning ved Universitetet i Oslo er knyttet til Sosialøkonomisk institutt. Instituttets bibliotek inneholder både pensumbøker og andre bøker foruten viktige norske og utenlandske tidsskrifter. Studentene anbefales å benytte biblioteket til å bli kjent med litteratur også utenom pensum. Faglærerne vil på forespørsel bistå med rettledning om litteratur på forskjellige felter. Foruten Instituttbiblioteket finnes et stort spesialbibliotek i Statistisk Sentralbyrå, Dronningens gate 16. Dette inneholder en meget rikholdig og ajourført samling av statistisk og økonomisk litteratur. Videre henledes oppmerksomheten på Universitetsbiblioteket og Nobelinstituttets bibliotek, Drammensveien 19. Ved siden av Memoranda og andre publikasjoner om spesielle forskningsresultater utgir Sosialøkonomisk institutt en del materiale til bruke i studiet. Noe av det inngår i pensum og selges i Universitetsbokhandelen. Studentutvalget bistår nye studenter med opplysninger angående studiet. En av de første dagene i hvert semester avholder Utvalget et spesielt orienteringsmøte for nye studenter. Tid og sted for møtet kunngjøres ved oppslag. Dette avsnittet spesifiserer pensum i de ulike fag og gir en oversikt over undervisning som vil bli forsøkt gitt regelmessig. Det vil også bli gitt undervisning utover det som nevnes nedenfor både i form av seminarer og forelesninger. Når det finnes hensiktsmessig, kan undervisning som er oppført som forelesninger bli erstattet av seminarer og omvendt. I tillegg til forelesningene og seminarer bør studentene danne kollokviegrupper allerede på et tidlig tidspunkt i studiet.
Planen i tabellen ovenfor gir antall forelesnings- og seminartimer gjennom høst- og vårsemestret. Planen gjelder både for dem som starter om høsten og for dem som starter om våren. Der det er forskjell, gjelder tallene i parentes for dem som starter om våren. Pensum vil bli gitt ved forelesninger delvis i tilknytning til: Sydsæter: Matematisk Analyse, Bind I, 4. utg., Oslo 1978, eller senere utgaver. Kapittel 1. Deler av §§ 1-6, § 8. Kapittel 2. §§ 1, 2 og 6. Kapittel 4. §§ 1-2. Deler av §§ 3-7. Kapittel 5. Deler av§§ 1-3 og 7. Kapittel 7. $$ 1-2. Deler av $$ 3 og 7. Kapittel 8. Deler av §§ 1-3. Kapittel 10. Deler av § 7. En enklere skriftlig fremstilling er under utarbeidelse. Bakgrunn og metode R.G. Lipsey, P.O. Steiner og D.D. Purvis: Economics, 7. utgave, New York 1984. Kapitlene 1-4. Johansen: Opptakt til sosialøkonomien, Oslo 1983. Makroøkonomisk teori P. Munthe: Sirkulasjon, inntekt og økonomisk vekst, 3. utgave, Oslo 1984. Kapitlene Munthe: Penger, kreditt og valuta, 2. utgave, revidert, Oslo 1984. Kapitlene Johansen: Offentlig økonomikk, Oslo 1967. Kapitlene I, II og§§ 2, 4, 5 og 7 i kapittel III. R.G. Lipsey, P.O. Steiner og D.D. Purvis: Economics, 7. utgave, New York 1984. Kapitlene 26, 36, 37, 38, 40 og 41. R. Dornbusch og S. Fischer: Macroeconomics, 3. utgave, New York 1984. Kapitlene 1-5. A. Sandmo: Den private sparing i samfunnsøkonomisk belysning, i Sparing og sparebankvesen, Oslo 1972 og i Økonomi og samfunn, Oslo 1982. Mikrookonomisk teori P. Munthe: Markedsøkonomi, 3. utgave, 2. opplag, Oslo 1984. Folgende leses kursorisk: kapittel VII, avsnitt 5 og 6, kapittel VIII, avsnitt 3 og 4, kapittel X, kapittel XI avsnitt 3-8 og kapittel XII. Appendiksene i kapitlene II, VI, VII og VIII kan overspringes. Som alternativ til kapitlene I-IV i Munthes bok kan leses: R.G. Lipsey, P.O Steiner og D.D. Purvis: Economics, 7. utgave, New York 1984. Kapitlene 5, 9, 10, 11, 12 og 13 (t.0.m. side 202). K. Moene, A. Seierstad og J. Vislie: Analytisk kostnads- og produksjonsteori: En elementær innføring. Sosialøkonomisk institutt 1982. Kapitlene 1-5. Dessuten kreves kjennskap til hovedinnholdet kapittel 6. F.C. Holte: Sosialøkonomi, Bind II, 6. utgave, Oslo 1982. Kapitlene 22--25. A. Sandmo: og midler i industripolitikken, Rapport nr. 3 fra Industriokonomisk institutt, Oslo 1978. Kapitlene 1-4. Som supplerende lesning i mikroøkonomisk teori anbefales: J.P. Quirk: Intermediate Microeconomics, Chicago 1982. Kapitlene 1--9. Innføring og oversikt Langtidsprogrammet 1974--77,St.meld. nr. 71, 1972-73. Kapitlene 11-12. Siste års Nasjonalbudsjett. Som supplerende lesning anbefales: Siste års Økonomisk Utsyn og det siste Langtidsprogram. Det vises dessuten til statistiske kilder som Statistisk Årbok (siste utgave), Historisk Statistikk (siste utgave). Nasjonalregnskapet i Norge, system og beregningsmetoder, Samfunnsøkonomiske studier nr. 45, Statistisk Sentralbyrå, Oslo 1980, Sosialt Utsyn (siste utgave).
SOSIALKONOMI Studie- Antall timer pr. uke semester Foreles- Seminar nr. ninger 3 6 2 (høst) 1 3 2 4 2 (vår) 2 2 3 2 5 2 (høst) 1 2 (vår) Forste halvdel av semestret. Distriktsøkonomi F.C. Holte: Sosialøkonomi, Bind II, 6. utgave, Oslo 1982. Kapitlene 31-32. Befolkningslære P.C. Matthiessen: Befolkningens vækst, ny utgave, København 1977. P. Munthe: Sirkulasjon, inntekt og økonomisk vekst, 2. utgave, Oslo 1981. Kapittel III. Som supplerende lesning anbefales: S. Dyrvik: Ekteskap og barnetall ei gransking av f ertilitetsutviklinga i Norge 1920-1970, Statistisk Sentralbyrå, Artikler nr. 89, Oslo 1976. S. Dyrvik: Utviklingstendensar i 1967i Norges befolkning, Statistisk Sentralbyrå, Artikler nr. 106, Oslo 1978. L. Fridstrøm: Hvor mange blir vi? Bergen Bank Kvartalsskrift, nr. 1 1980 og i Økonomi og samfunn, Oslo 1982. Emner Matematikk (forberedende prøve) Makroøkonomisk teori Statistiske grunnbegreper Makroøkonomisk teori Produksjonsteori og konsumentteori Statistiske grunnbegreper Markeds- og velferdsteori Investeringskalkyler Anvendt økonomi Økonomi Elementær økonometri Obligatorisk seminar og regneøvelser i Elementær økonometri Anvendt økonomi Elementær økonometri 6 Eksamensseminar E. Hofsten: Demografins grunder, Lund 1975. Kapittel 5. J. Vislie: Kan beslutningen om fa barn belyses ved hjelp av økonomisk teori? Tidsskrift for samfunnsforskning, nr. 20 1979 og i Økonomi og samfunn, Oslo 1982. Det vises dessuten til de viktigste kilder for norsk befolkningsstatistikk og til publikasjoner som behandler aktuelle befolkningsspørsmål. Viktige statistiske kilder i serien Norges Offisielle Statistikk (NOS) er Folketellingspublikasjonene, den årlige publikasjon om Folkemengdens bevegelse og avsnittene om befolkning i Historisk statistikk 1978. Miljø og forurensninger T. Thonstad: Forurensninger og arbeidsmiljøspørsmål, Det norske Videnskapsakademi, Oslo 1980 og i Økonomi og samfunn, Oslo 1982.
SOSIALØKONOMI F .R. Førsund og S. Strøm: Miljø- og ressursokonomi, Oslo 1980. Kapitlene 2- 5.4, 8.1-8.3, 10, 12. Tallmaterialet i kapittel 12 forutsettes ikke tilegnet. Olje og energi V. Norman: Oljeinntektene og samfunnsutviklingen, Bergen Bank Kvartalsskrift, nr. 4 1980 og i Økonomi og samfunn, Oslo 1982. Kreyberg: Oljen og norsk økonomi, Samtiden, nr. 5 1980 og i Økonomi og samfunn, Oslo 1982. F.R. Forsund: Noen kommentarer til norsk energipolitikk, Plan og arbeid, nr. 1 1980, side 5-7 og i Økonomi og samfunn, Oslo 1982. S. Strøm: Energiøkonomiske problemstillinger, Plan og arbeid, nr. 1 1980, side 9- 14 og i Økonomi og samfunn, Oslo 1982. Det vises dessuten til følgende meldinger: Norges framtidige energibruk og -produksjon, St.meld. nr. 54(1970-80). Kapitlene 1, 5 og 6. Industripolitiske retningslinjer for de nærmeste år framover, St.meld. nr. 54 (1980- Arbeidsmarked R.G. Lipsey og P .0. Steiner: Economics, 6. utgave, New York 1981. Kapittel 21. Oversikt over det norske arbeidsmarkeds organisasjoner, institusjoner og reguleringer vil bli gitt ved forelesninger. Sosialt utsyn (siste utgave). Kapitlet om arbeidsliv. Undervisningsplan, se tabellen øverst på siden. Denne undervisningsplanen forutsetter at studentene begynner på andre avsnitt av første avdeling i et høstsemester. Pensum i andre avsnitt av første avdeling bygger videre på første avsnitt. Pensum i første avsnitt gjelder derfor også for andre avsnitt. Undervisningen gis hvert semester. Det foreleses 6 timer pr. uke i ca. 16 uker og i tillegg holdes det et seminar 2 timer pr. uke i 15 uker. Pensum vil bli gitt ved forelesninger i tilknytning til: K. Sydsæter og B. Øksendal: Lineær Algebra, Oslo 1982, eller senere utgaver. Kapittel 1, §§ 1-2. Kapittel 2, §§ 1-2. Kapittel 3, §§ 1-5. Kapittel 4, S 1. Kapittel 5, $$ 1-5. Sydsæter: Matematisk Analyse, Bind I, 4. utgave, Oslo 1978 og Bind II, 2. utgave, Oslo 1978 eller senere utgaver. Kapittel 1, §§ 1-8. Kapittel 2, $$ 1-3 og 5-6. Kapittel 3, §§ 1-3 og 6-7. Kapittel 4, §§ 1-8 og 10. Kapittel 5, §§ 1-7. Kapittel 6, $$ 1-8. Kapittel 7, §§ 1-3 og 5-12. Kapittel 8, $$ 1-6. Kapittel 9, §§ 1-8. Kapittel 10, $$ 1-2 og 4- 7. Kapittel 15, §§ 4-6. Kapittel 17, §§ 1-2. Sydster: Om differensiering av systemer av likninger. Abonnementsserienfor studenter, Nr. 2 1981. Ovenstående pensum inkluderer pensumet til obligatorisk kurs i matematikk. Mikrookonomisk teori H. Gravelle og R. Rees: Microeconomics, London 1981. Her leses kapitlene I, 3, 4, SC (unntatt avsnittet «Job choice» side 136--137), 6, 7 (unntatt 7D og 7E), 8 (unntatt 8D, 8E og 8F), 9 (unntatt 9C, 9D og 9E), IO ( unntatt 1 OE) og 11 ( unntatt 11 D og 1 lE). Dessuten gir kapittel 2 en oversikt over flere matematiske setninger som brukes i de øvrige kapitlene. A. Rodseth: Innforing i konsumentteori, Oslo 1985. Kapitlene 1- 7.
Hoel og A. Rodseth: Et notat om produksjons- og konsumentteori med innfaring i nyere teorielementer. Sosialokonomisk institutt 1982. P. Meinich: Sammenhengen mellom stigende etterspørselskurver og fallende tilbudskurver. Memorandum av 4. oktober 1961. P. Bohm: Social Efficiency, London 1974, Også i svensk utgave: Samhiillsekonomisk effektivitet, Studiefrbundet Naringsliv och Samhalle, 3. utg., Uddevalla 1977. Leontief: The use of indifference curves in the analysis of foreign trade, International Trade, J. Bhagwati (ed.), London 1959, også som Memorandum av 2. juni 1964. Som alternativt pensum i produksjonsteori (i stedet for Gravelle og Rees kap. 6-9 samt Hoel) kan leses: R. Frisch: Innledning til produksjonsteorien, 9. utg., Oslo 1962. Følgende kan overspringes: Avsnittene 4b, 4c, 4d og 5g. Fras. 88 øverst tils. 89: «Ved å dividere med...»; Fra s. 116: «Ved pari-passuloven er pr. definisjon = 1...» t.0.m. s. 133; Fra s. 193: «For a gi en id...» til s. 196: «Hittil i dette avsnittet. ..»; Fra s. 205 øverst til s. 206: «Når det skjer en endring ...»; Kapittel II leses kursorisk. For samtlige studenter anbefales Frisch kap. 1-4 og 9 som supplerende lesning. Ytterligere supplerende lesning: J. Serck-Hanssen: Teorier for konsumentenes atferd, Oslo 1975. L. Johansen: Production Functions, Amsterdam 1971. Kapitlene 1 og 2. L. Johansen: Det duale problem i lineær programmering i Observator nr. 1, 1964. K. Boye: Regnskapsanalyse, Oslo 1977. Makroøkonomiske emner P. Munthe: Sirkulasjon, inntekt og øk_onomisk vekst. Inn/ øring i makroøkonomi, Oslo 1980 eller senere utgaver. T. Thonstad: Kryssløpsanalyse, Oslo 1975. Kapitlene 1-9 og 12. Nasjonalregnskap, modeller og analyse, Samfunnsøkonomiske studier nr. 26, Statistisk Sentralbyrå, Oslo 1975. Her leses artiklene av Homb, Sevaldson, Bjørnland og Furunes. R. Levacic og A. Rehmann: Macro-economics, Second Edition, Bristol 1982, kap. 1-7, 12, 13 og 15. L. Johansen: Offentlig økonomikk, Oslo 1965. Kapitlene I- V. L. Johansen: Teoretiske betingelser for prisstabilitet. Fra heftet Pris og inntektsproblemer, utgitt av Sosialøkonomisk studentutvalg 1964. Et særtrykk av artikkelen er utgitt av Sosialøkonomisk institutt. T. Iversen: Om inflasjon i nyere økonomisk teori, Stud.ab. nr. 1983, kapitlene 1-4. P. Munthe: Penger, Kreditt, Valuta, 2. utgave, Oslo 1980 eller senere utgaver. Kapitlene Som supplerende lesning i makrookonomisk teori anbefales: E. Andersen: Investeringsfunktionen, artikkel i Thygesen og P. Norregard Rasmussen (red.): Udviklingslinjer i makroøkonomisk teori, København 1969. T. Haavelmo: The Race between Population and Economic Progress. Memorandum av 10. mars 1961. E. Biørn: Kan den senere tids konsumutvikling forklares ved hjelp av økonomisk teori? Sosialøkonomen nr. 8, 1979. A. Rødseth: Nyare teori om stabiliseringspolitikk i opne okonomiar, Sosialokonomen nr. 6, 1979.
SOSIALKONOMI Johansen: Problemstillinger og utviklingslinjer i økonomisk vekstteori i Artikler om okonomisk vekst, Oslo 1969. Kreyberg: Oversikt over Keynes-modellene, Oslo 1967. Hoel: Nedsettelse av arbeidsti et virkemiddel mot arbeidsledighet? Stud.- ab. nr. 4 - # 1983. I faget anvendt økonomi bør studentene i tillegg til å studere den anbefalte litteratur folge med i diskusjonen om aktuelle okonomiske og sosiale problemstillinger i offentlige utredninger, aviser og tidsskrifter. En veiledende liste over relevante offentlige utredninger m. v. vil bli utarbeidet. Økonomisk vekst og utvikling T. Bergh, m.f1.: Norge fra u-land til i-land, Oslo 1983. A. Maddison: Phases of Capitalist Development, Oxford 1982. R.G. Lipsey & P.. Steiner: Cycles and Fluctuations in National Income, Chap. 30 i Economics, 6. utgave, New York 1981. Det minnes om at i teoretisk økonomi er følgende pensum: R. Levacic and A. Rebman: Economic Growth, Chap. 15 i Macroeconomics, 2. utgave, Bristol 1982. Vekst og neringsutvikling L. Johansen: Forholdet mellom næringene under økonomisk vekst: En litteraturoversikt. Memorandum av 18. april 1958. Også trykt i Statsøkonomisk Tidsskrift 1958. J. Vislie: Et notat om sysselsettingens fordeling pa neringer. Memorandum av 24. januar 1977. P. Munthe: Sirkulasjon, inntekt og økonomisk vekst, Oslo 1983. Kap. XIV og XV. W. Baumol: Macroeconomics of Unbalanced Growth: The Anatomy of Urban Crisis, American Economic Review 1967. 0. Bjerkholt, Lorentsen og S. Strøm: Norge i 1980-årene. Oljepenger og omstillinger, Bergen Banks kvartalsskrift nr. 4, 1980. E. Grønn: Oljeøkonomi 1, oljemodellen. Abonnementserien studenter 5, 1983. Avsnitt III.2 og bevisene i avsnitt II.5 kan overspringes. Som alternativ til denne fremstillingen kan leses avsnittene 4.1 og 4.2 i V.D. Norman: En liten, åpen økonomi, Oslo 1983. Inntektsfordeling og forbruk T. Rødseth: Inntektsfordeling i Norge. NOU 1977:44. De private husholdningers forbruk 1973 i Statistiske Analyser nr. 24, Statistisk Sentralbyrå, Oslo 1976. Privat forbruk, kapittel 7 i Sosialt Utsyn 1980, Oslo 1981. Som supplerende lesning anbefales: A.B. Atkinson: The Economics of Inequality, Oxford 1975. (Tallmaterialet kan overspringes.) Sosialpolitikk, Spesialanalyse 2, serskilt vedlegg til Langtidsprogrammet 1974-- 1977. St.meld. nr. 71 (1972--73). Kapit- Inntekt, kapittel 6 i Sosialt Utsyn 1980, Oslo 1981. Markedsokonomiske emner Johansen: Samfunnsokonomisk lonnsomhet. Bergen 1977. 0. Haugland, V. Ringstad m.fl.: Om konsentrasjon og marknadsmakt. NOU 1978:33, kapitlene 1-9 og vedlegg C. J. Serck-Hanssen: Strategiske typer i norsk neringsliv. Oslo 1979. H. Torp: Gjenvinning av skrapjern i Norge. Memorandum av 1. april 1981. Avsnitt 3.6.5 er ikke pensum. 0. Aresvik: Landbrukets økonomiske organisasjoner i Bondens håndbok, 1956. Formuesfordelingskomit&ens innstilling, kap. VIII Eiendomsrett og disposisjonsrett i aksjeselskaper. Bergen 1968. 0. Berrefjord og G. Hernes:
110 SOSIALØKONOMI Studie- Antall semester timer Emner nr. pr. uke 8 Matematikk (forberedende prøve) (høst) 2 Bakgrunn og metode fra første avsnitt 2 4 Mikroøkonomisk teori fra første avsnitt (vår) 2 Produksjonsteori og konsumentteori fra 4. studiesemester 2 Seminar i økonomi 3 4 Makroøkonomisk teori fra første avsnitt (høst) Makroøkonomisk teori fra 3. studiesemester 4* Anvendt økonomi fra første avsnitt 5 Statistiske grunnbegreper fra 3. studiesemester 4 2 Makroøkonomisk teori fra 4. studiesemester (vår) 4* Anvendt økonomi fra første avsnitt 2 Seminar i økonomi 5 Statistiske grunnbegreper fra 4. studiesemester * Bare siste del av semestret. I 5. og 6. semester blir opplegget det samme som for de som tok forberedende prøve i matematikk i 3. semester. Eksamen i første avsnitt kan passende avlegges ved slutten av 4. semester. I 1. semester vil det etter denne planen bli noe tid til overs. Denne tiden kan f.eks. brukes til Examen philosophicum. Tidsrekker; prediksjon Stewart & Wallis: Introductory Econometrics, second edition, Basil Blackwell, Oxford 1981. Kapitlene 3.1- 3. 7, 8.1-8.3. L. Johansen: Prognoser i samfunnsmessig sammenheng, Memorandum av 6. september 1971. Praktisk statistikk Innføring i Praktisk statistikk, Statistisk Sentralbyrås håndbøker, nr. 44, Oslo 1980. Som bakgrunn for undervisning i bruk av datamaskiner vises til: Ryan, T.A., Joiner, B.L. and Ryan, B.F.: MINIT AB Student Handbook. Duxbury press, Boston 1985. En liste med artikler Det kreves kjennskap til hovedinnholdet i en del utvalgte artikler. Den til enhver tid gjeldende liste over slike arbeider fastsettes av faglærerne. Studentene bør være fortrolig med følgende samleverk og hjelpemidler: Statistisk Årbok (NOS) Historisk statistikk 1978 (NOS) Veiviser i norsk statistikk (NOS) Publikasjoner fra Statistisk Sentralbyrå (stensilert hefte som utkommer årlig). Det obligatoriske seminaret i 5. studiesemester vil behandle regresjonsanalyse, databehandling (EDB) og praktisk statistisk arbeid. I tilknytning til seminaret skal det skrives en obligatorisk oppgave. Denne skal være innlevert innen eksamenssemestrets begynnelse.
For enkelte studenter vil det være hensiktsmessig a begynne studiet med å ta forberedende prøve i matematikk først i studiet. Dette gjelder særlig studenter som har forholdsvis god bakgrunn i matematikk fra den videregående skolen og som vet at de vil ta hele første avdeling. For en slik student som starter i et høstsemester, er gjennomføringsplanen øverst på neste side en mulighet når det gjelder a folge undervisningen. Pensum i andre avdeling bygger videre på første avdeling. Pensum i første avdeling gjelder derfor også for andre avdeling. Undervisningen strekker seg over et høstsemester, med prøve i begynnelsen og i slutten av vårsemestret. Pensum vil bli gitt ved forelesninger i tilknytning til: Sydsæter: Matematisk analyse, Bind I, 4. utgave, Oslo 1978 og Bind II, 2. utgave, Oslo 1978 eller senere utgaver. Kapittel 2, § 4 Kapittel 6, $$ 6--7 Kapittel 7, § 7, §§ 9-11 Kapittel 9, $$ 4-5 Kapittel 11, §§ 1-3 og 5 Kapittel 13, § 8 Kapittel 14, § 1 Kapittel 15, §§ 3-10, §§ 12-13 og 15-16 Kapittel 16, $S 1-2 Kapittel 17, §§ 1-2 og 4-5 Kapittel 18, §§ 1-2. K. Sydsæter og B. Øksendal: Lineær Alge- Oslo 1982 eller senere utgaver. Kapittel 6, §§ 1 og 4 Kapittel 7, § 1 Kapittel 8, §§ 1-2, § 5.
Bakgrunn, metode og fagets historie Av pensum til første avdeling vises spesielt til: Johansen: Opptakt til sosialøkonomien, Oslo 1983. Videre leses: Johansen: Lectures on Macroeconomic Planning, Part I, Amsterdam 1977, kap. T. Bergh og T.J. Hanisch: Vitenskap og politikk, Oslo 1984, kap. 3-5. T. J. Hanisch: Fra Platon til Keynes. Memorandum av 5. mars 1979. Kap. 5-15. Som supplerende lesning anbefales: R. Frisch: Notater til økonomisk teori, 5. utgave, Oslo 1962, Ekskurs 6 Statikk og dynamikk i økonomikken. T. Haavelmo: Innledning til høyere kurs i økonomisk teori, Oslo 1971. Johansen: Spillteori som grunnlag for samfunnsanalyse, Statsøkonomisk Tidsskrift, 1974. Også trykt i Kriser og beslutningssystemer i samfunnsøkonomien, Oslo 1983. Johansen: Positivisme og positivismekritikk i den sosialøkonomiske vitenskap, Samtiden, 1974. Også trykt iKriser og beslutningssystemer i samfunnsøkonomien, Oslo 1983. T. Bergh og T.J. Hanisch: Vitenskap og politikk, Oslo 1984, kap. 1 og 2. T .J. Hanisch: Fra Platon til Keynes, Memorandum av 5. mars 1979. Kap. 1-4. 2. Mikroøkonomisk teori H. Gravelle og R. Rees: Microeconomics, London 1981. Følgende deler kan overspringes: Kap. 2, avsnitt Dog Ei kap. 7, avsnitt D, E og Fi kap. 8, avsnitt C, Dog Ei kap. 9, avsnitt C, Dog appendiksene i kap. 16. K.P. Hagen og A. Sandmo: Kalkulasjonsrente og prosjektvurdering, Oslo 1983. Følgende deler kan overspringes: Kap. 3 og side 85 (f.o.m. «Vi skal fortsatt...») til side 96 (til avsnitt 5) og appendikset s. 100-103.
Mattson: Ljnsamhet frdn samhillets synpunkt, Stockholm 1979, kapittel 16. Norman: En liten, åpen økonomi, Oslo 1983. Forsund og Hjalmarson: Industrial Structure: A production function approach, 1984, kapitlene 1, 2 og 5. J.E. Meade: The just economy, London 1978. Følgende deler kan overspringes: Kapitlene I, V, VI, VII, og appendikset. T. Haavelmo: Fra teorien om rasjonering og prisregulering, forelesningsreferat ved T. Johansen, memo 12/12-1958, kapitlene 6,7 og 8. M. Bacharach: Economics and the theory of games, London 1976, kapitlene 1-3, 4.1-4.5, 5.1-5.7. T.C. Schelling: Micromotives and macrobehavior, New York 1978, artikkel 7. Som supplerende lesning anbefales: E. Malinvaud: Lectures on microeconomic theory, Amsterdam 1972. Varian: Microeconomic analysis,New York 1978. Johansen: The bargaining society, and the inefficiency of bargaining, memorandum av 24/5-1978; også trykt i Kyklos 1979. T. Haavelmo: Generell markedsteori, forelesningsreferat ved G. Bramness, Oslo 1970. T .C. Schelling: Micromotives and macrobehavior, New York 1978. A. Hylland: Noen eksempler pa «insitament-korrekte» beslutningsprosedyrer, Statsøkonomisk Tidsskrift, Hefte 2, 1982. Hagen: Noen nyere utviklingslinjer i økonomisk informasjonsteori (economics of information), Statsøkonomisk Tidsskrift, Hefte 2, 1979. 3. Makro-okonomisk teori Levacic og A. Rebmann: Macro-economics, Second Edition, Bristol 1982. Thonstad: Kryssløpsanalyse, Oslo 1975. T. Haavelmo: Investeringsteori, Memo 21. febr. 1955, kap. 9--11. Som supplerende lesning anbefales: P.G. Korlias g R.S. Thorn (ed.): Modern Macroeconomics, New York 1979. Johansen: Artikler om økonomisk vekst, Oslo 1969; artiklene 1, 4 og 5. Johansen: Relevansen og nytten av nyere makroøkonomisk teori, Sosialokonomen, nr. 7 1979. Også trykt i Kriser og beslutningssystemer i samfunnsokonomien, Oslo 1983. A. Rødseth: Konjunkturar - teori og metode, Stud.ab. nr. 2 - 1984. E. Biorn: Analyse av investeringsatferd, Samfunnsøkonomiske studier nr. 38, Statistisk Sentralbyra, Oslo 1979. Her anbefales de teoretiske delene. A. Lindbeck: Imported and structural inflation and aggregate demand: The Scandinavian model reconstructed i A. Lindbeck (ed.): Inflation and employment in open economies, North Holland, Amsterdam, 1979. E. Offerdal og S. Strøm: Arbeidsløshet, inflasjon og betalingsbalanse. Memorandum av 2. mars 1983, kap. 2 og 5. Calmfors: Employment Policies, Wage Formation and Trade Behaviour in a Small Open Economy; Scandinavian Journal of Economics, No. 2, Vol. 84, 1982, pp. 345-373, og kommentar av M. Hoel, pp. 375-378. K.O. Moene: Klassisk eller Keynesiansk arbeidsloshet?, Sosialokonomen, nr. 5 E. Steigum: Makroøkonomiske konsekvenser av lønns- og prisrigiditet for en økonomi med skjermet og konkurranseutsatt sektor, Statsøkonomisk Tidsskrift, No. 2, 1979. I tillegg til det skrevne pensum vil en søke å gjennomgå emner innen anvendt økonomi ved forelesninger i hvert semester. Videre vil en søke å holde eksamensseminarer hvert semester. I større utstrekning enn i første avdeling vil det ved andre avdelings eksamen forutsettes at studentene har satt seg inn i dagsaktuelle problemstillinger. En del emner som ikke er nevnt nedenfor, vil bli behandlet i spesialforelesninger. Bransjestruktur, konkurranseformer og reguleringspolitikk Jacquemin og de Jong: European Industrial Organisation. The Macmillan Press Ltd. 1977. Følgende deler kan overspringes: I kapittel l: Statistical dimensions of the European economy og Institutional background. I kapittel 2: Siste appendiks. I kapittel 6: Corporate planning and market structure. Kapitlene 7 og 8. Regionaløkonomi og transportøkonomi J. Serck-Hanssen: Notater om regionaløkonomiske emner. Memorandum 7. september 1977. Kapittel 4 og avsnittene 2.6, 5.9 og 5.10 kan overspringes. O.J. Morkved: Noen regionaløkonomiske problemer. Abonnementserien for sosialøkonomistudenter 1973. T. Lindholt: Economic-base-teorien og regionale multiplikatormodeller. Sosialøkonomen, nr. 2, 1970. T. Lindholt: Transportøkonomiske problemstillinger. Prissetting for transporttjenester. Abonnementserien for sosialøkonomistudenter 1983. G. Bramness: Om prissetting av offentlige tjenester. Sosialøkonomen, nr. 2, 1983. Som supplerende lesning anbefales: H.O. Nourse: Regional Economics. New York 1968 eller senere utgave. Denne boken gir en del stoff om lokaliseringsteori og om empiriske regionale modeller som ikke dekkes av det statariske pensum. R. Rees: Public Enterprise Economics, London 1976. Et nyttig hjelpemiddel i studiet av transportøkonomi er Samferdselsstatistikk (NOS). Naturressurser og miljø F. Førsund og S. Strøm: Miljø- og ressursøkonomi, Oslo 1980. Avsnittene 17.3- 17.6 og 18.7-18.8 kan overspringes. Som et alternativ til denne bok kan en lese: A.C. Fisher: Resource and Environmental Economics, Cambridge 1981. eller P. Dasgupta: The Control of Resources, Oxford 1981. (Dekker ikke uttømbare ressurser.) Som supplerende lesning anbefales: I. Aslaksen og K. Roland: Oljeøkonomi. Innføring i økonomisk teorifor utvinning av ikke-fornybare naturressurser med spesiell vekt på oljeutvinning. Utarbeidet på grunnlag av forelesninger av M. Hoel og S. Strøm. Memorandum 19. september 1983. Her anbefales særlig kapittel 1. Arbeidsmarked A. Rees: The Economics of Work and Pay, New York 1973. T. Haavelmo: Sysselsettingsteori, forelesningsreferat ved K. Edvardsen, Oslo 1970. Kapitlene 3, 4 og 13-16. Kapitlene 11 og 19 anbefales som supplerende lesning. Johansen: Arbeidsløsheten: Lettere opp enn ned? Sosialøkonomen nr. 10, 1983. M. Hoel: Hva er det som sikrer sysselsettingen? Sosialøkonomen nr. 10, 1982. Som supplerende lesning vises til artikler i Readings in Labour economics (ed. J.E. King), Oxford 1980. Pengeteori, penge- og kredittvesen, pengepolitikk Harris: Monetary Theory, New York 1981. Kap. 2, avsn. 3.2--3.3, kap. 6, 8, 14, 17, 18, 19 og 20 kan overspringes. P. Meinich: Utdrag av forelesninger om penger og kreditt, Oslo 1976. Arrow: The Theory of Risk Aversion, Lecture 2 i Aspects of The Theory of Risk-Bearing, Yrj6 Jahnsson Lectures, Helsinki 1965. P. Munthe: Penger, Kreditt og Valuta, Oslo 1980. Kapitlene og Teknisk tillegg: Valuta-kursberegninger.
SOSIALØKONOMI L. Eide og K. Holli:Det norske penge- og kredittsystem i Norges Banks skriftsserie nr. 9, Oslo 1980. Rentepolitikk, NOU 1980:4, kap. III, punkt og punkt og kap. IV. Vedleggene anbefales som supplerende lesning. L. Johansen: Bankenes rolle i en makroøkonomisk modell, i Statsøkonomisk Tidsskrift, desember 1956. Det kreves et visst kjennskap til lovgivningen om penge- og kredittvesenet, særlig Lov av 25. juni 1965 om adgang til regulering av penge- og kredittforholdene. Som supplerende lesning anbefales: J. Tobin: Liquidity Preference as Behavior towards Risk, i The Review of Economic Studies, februar 1958. Denne artikkelen er også trykt i følgende artikkelsamlinger: R.S. Thorn (ed.): Monetary Theory and Policy, New York 1966; S.A. Archer og C.A. D' Ambrosio (ed.): The Theory of Business Finance: A book of Readings, New York 1967; M.C. Mueller (ed.): Readings in Macroeconomics, New York 1966; D.D. Hester og J. Tobin (ed.): Risk A version and Portfolio Choice, New York 1967 og J. Tobin: Essays in Economics, Volume Macroeconomics, Amsterdam 1971. Innstilling fra Den penge- og kredittpolitiske komit€, avgitt 30. desember 1963. Kapittel IV, punkt 2 og Vedlegg 2. De deler av innstillingen som er pensum, kan også leses i Utdrag fra innstilling fra Den penge- og kredittpolitiske komite, Oslo 1974. P. Meinich: Pengepolitiske reservekrav eller utlansrelasjon? i Sosialokonomen, nr. 5 og 6, 1971. Offentlig okonomi L. Johansen: Offentlig økonomikk, Oslo 1965. I kapittel 7 kan § 6 og 7 overspringes. J. Strand: Verdsetting av miljo-goder iteori praksis, i Sosialøkonomen nr. 6, 1982. A. Sandmo: Normativ beskatningsteori problemstillinger og resultater, i Statsokonomisk Tidsskrift, Hefte 1, 1982. V. Christiansen og A. Sandmo: Avveining mellom direkte og indirekte beskatning, Vedlegg 1 i NOU 1984:22 Personbeskatning. Hagen: Inflasjon, skatt og prisvridning mellom konsum investeringer i produksjonskapital, i Sosialøkonomen 9, 1981. Det kreves et visst kjennskap til hovedtrekkene av det norske skattesystem. Nyttige oppslagsverk er T. Hersoug: Skattetrykk og progressivitet, i Sosialøkonomen nr. 10, 1983, og de siste utgaver av følgende to publikasjoner som utgis i serien Rapporter fra Statistisk Sentralbyrå: Skatter overføringer til private. Aktuelle skattetall. I forbindelse med aktuelle kommunaløkonomiske problemstillinger anbefales som supplerende lesning: Kommunaløkonomisk styring. NOU 1982: 9. Som supplerende lesning anbefales videre: A. Atkinson J. Stiglitz: Lectures on Public Economics, London 1980. Nyttige hjelpemidler i studiet av penge- og finanslære er kapitlene om pengemessige forhold og offentlige finanser i Nasjonalbudsjettet og Norges Banks årsberetning. Norske planleggingsmodeller Den til enhver tid gjeldende pensumliste fastsettes av de fagansvarlige. Pr. 10. januar 1984 gjelder følgende liste: A. Rødseth: Indikatorer for finanspolitikken. Del 1 i Arbeidsnotater nr. 2, konomiavdelingen i Finansdepartementet, 1981. T. Eriksen & J.F. Qvigstad: The use of macroeconomic models in economic policy making. The Norwegian experience. Finansdepartementet, Oslo 1984. K.E. Johansen H. Strand: Macroeconomic Models for Medium and Long-Term planning. Statistisk Sentralbyrå, Artikler nr. 128, 1981. Som supplerende lesning anbefales: 0. Bjerkholt og S. Longva:
SOSIALKONOMI 115 Model for Economic Analysis and National Planning, Samfunnsøkonomiske studier nr. 43. Statistisk Sentralbyrå 1980. Kap. T. Eriksen og J.F. Qvigstad: FINMOD en finanspolitisk modell, Sosialokonomen 1, 1983. A Credit Mode/for Norway i Norges Banks Skriftserie nr. 6, 1978. Perspektivberegninger for norsk økonomi til år 2000, NOU 1983:37, avsnitt 5.2 MSG-modellen og Vedlegg I Nærmere om MSG-modellen. Modellutviklingfor makroøkonomisk planlegging. Tilrådning fra Modellutvalget, Planleggingsavdelingen, Finansdepartementet, 7. november 1983, avsnitt 3.1 og kap. 4 til og med avsnitt 4. 7. Pensum består av lesepensum og regulære forelesninger/ seminarer. Sentrale emner vil bli gjennomgått i en forelesningssyklus over 4 semestre, med 2 uketimer pr. semester. I tillegg til dette vil det fra tid til annen bli holdt forelesninger over spesielle emner. Pensum er: Utenrikshandelsteori R.E. Caves and R.W. Jones: World Trade and Payments. An Introduction. 3. ed. Boston 1981. Parts I-III. Følgende artikler fra J. Bhagwati (ed.): International Trade. Selected Readings, London 1981: Nr. 1 (Samuelson), nr. 2 (Mundell), nr. (Findlay), nr. (Krugman), nr. 9 (Corden), nr. 10 (Samuelson), nr. (Johnson), nr. 12 (Bhagwati), nr. 18 (Lipsey), nr. (Findlay and Grubert), nr. (Bhagwati), nr. (Bhagwati and Brecher), nr. 25 (Smith). Valuta R.E. Caves and R. W. Jones: Op.cit. Parts 4, Tew: The Evolution of the International Monetary System 1945-77. London 1977. Dornbusch: Open Economy Macroeconomics, New York 1980. Overspringelsesliste vil bli gitt. Kapitalbevegelser og utviklingsøkonomi Thirlwall: Growth and Development with Special Reference to Developing Economies, London 1972. Følgende artikler fra Dunning (Ed.): International Investment, London 1972. Nr. 1 (Thomas), nr. 2 (Dunning), nr. 3 (Nurkse), nr. 5 (MacDougall), nr. 9 (Cooper), nr. 10 (Penrose), nr. 11 (Caves), nr. (Vernon), nr. (Robertson), nr. 15 (Dunning), nr. 16 (Meier), nr. 17 (Street en) og nr. 18 (Johnson). A.I. MacBean and V.N. Balasubramanyan: Meeting the Third World Challenge, London 1976. S. Kuznets: Modern Economic Growth. Rate, Structure and Spread, London 1966, særlig kapitlene 6-9. Studentene må ha kjennskap til de store trekk i verdenshandelens struktur. Opplysningene finnies i GA TTs årlige publikasjon International Trade. Det forutsettes at studentene kjenner de viktigste internasjonale økonomiske organisasjoner, deres oppbygging, virksomhet og aktuelle problemer. Til disse regnes: The International Monetary Fund (IMF), The International Bank for Reconstruction and Development (IBRD), International Development Association (IDA), General Agreement on Tariffs and Trade (GA TT). Videre forutsettes et visst kjennskap til organene for økonomisk samarbeid i Vest-Europa: OECD, EF, EFTA, COMECON. En oversikt over de viktigste organisasjoner for globalt og regionalt økonomisk samarbeid er gitt MacBean and Snowden: International Institutions in Trade and Finance, George Allen & Un win, London 198 I.
vikling i disse land. Befolkningsproblemene i utviklingslandene er behandlet i flere av de nyere lærebøker i demografi. Det kreves også at studentene kjenner hovedtrekkene i den bistand som ytes utviklingslandene og de problemene som er knyttet til denne bistandsvirksomhet. En oversikt finnes i St.meld. nr. 94 (1974--75), Norges økonomiske samkvem med utviklingslandene, forste og annen del. For den senere utvikling vises det til årsrapporten Development Co-operation fra Development Assistance Committee, OECD samt NORADs årsmelding, Norges samarbeid med utviklingsland. Pensum er: Holesovsky, V.: Economic systems analysis and comparison. New York, 1977. Nove, A.: Soviet economic system, London, 1977. Lange, «On the economic theory of socialism». Finnes i 0. Lange og F. Taylors bok med samme navn, London, 1948. Det vises dessuten til: Wiles, P.: Economic institutions compared. Oxford l 979. Moum, K.: «Kina i 1980-rene». Sosialøkonomen nr. 3 og 4, 1983. I. Industri Pensum er: Meade, J .: «The theory of labour-managed firms and of profit sharing». Economic Journal, March 1972. Alchian, A. og Demzets, H.: «Production, information costs and economic organization», The American Economic Review, 62, No. 5, 1972. Marglin, S.: «What do the bosses do?» Finnes i A. Gorz (ed.): The division of labour, Sussex 1978. Williamson, «Managerial discretion and business behaviour». Finnes i E. Furubotn og S. Pejovich (ed.): The Economics of property rights, Cambridge 1974. Johansen, «Lectures on macroeconomic planning» vol. 2, Amsterdam, 1978. Kap. 5 (spesielt 5 .8). 2. Jordbrukssystemer i u-land Bliss, C. og Stern, N.: Palanpur, the economy of an Indian village. Oxford 1982. Her leses kap. 3. Boserup, E.: The conditions of agricultural growth. London, 1965. (Finnes også i svensk oversettelse.) Lewis, A.: «Economic development with unlimited supplies of labourn, Manchester School (May) 1954. Det vises dessuten til: Sen, A.: «Labour allocation in a cooperative enterprise». Review of Economic Studies, Vol. 33, No. 96, October 1966 (pp 361-371). 3. Markeds- og finansinstitusjoner Pensum er: Hicks, J.: En teori om økonomisk historie. Oslo 1974. Det vises dessuten til: Demsetz, H.: «Toward a Theory of Property Rights», American Economic Review, vol. 57, no. 2, 1967. Kornai, J.: «Resource-constrained versus demand-constrained systems», Econometrica, Vol. 47, No. 4, 1979. 4. Byråkratiske og politiske allokeringsmekanismer Pensum er: Niskanen, W.: Bureaucracy and representative government. Chicago, 1974, Part I, & Downs, A.: Inside bureaucracy. Boston, 1967. Kap. I, III, VI, og Rose-Ackerman, S.: «The economics of corruption». Journal of public economics, Feb. 1975.
SOSIALKONOMI 117 Det vises dessuten til: Andvig, J.: «Korrupsjon i u-land. En økonomisk tilnærming». NUPJ-notat nr. 249, Juli 1982. Hernes, G.: Forhandlingsøkonomi og blandingsadministrasjon. Oslo 1978. Her leses artikkel 5. Interessegrupper Pensum er: Olson, M.: The Logic of collective action. Cambridge Massachusetts, 1977. Her leses kap. I, II, III og VI. Johansen, L.: Kriser og beslutningssystemer i samfunnsøkonomien, Oslo 1983. Her leses kapittel 1. Pensum er: Haavelmo, T.: «On the notion of involuntary economic decisions», Econometrica, 1950. Tin bergen, J.: «The theory of the optimum regime». Selected Papers, Amsterdam 1959. Det vises dessuten til: Roemer, J.: «Exploitation, alternatives and socialism». The Economic Journal, vol. 92, March 1982. Sen, A.: On economic inequality, Oxford 1972. Faget bygger videre på pensum til første avdeling i teoretisk og anvendt statistikk og har nær tilknytning til pensumstoffet i teoretisk økonomi. Pensum består av: I. Sentrale emner som blir gjennomgått ved regelmessige forelesninger og Et lesepensum. Forelesningsplanen er: Hvert høstsemester: Et kurs på 2 timer i uken om prinsipper og metoder for okonometriske undersøkelser. Hvert vårsemester: Et kurs på 2 timer om uken om aktuelle anvendelser på praktiske økonomiske problemer. I tillegg til disse pensumforelesninger må det med varierende mellomrom bli gitt andre forelesninger om spesielle emner. Det vises til pensum i statistiske grunnbegreper og i elementær økonometri, spesielt til kapitler som behandler flervariabel analyse (regresjon m. v .) og analyser av tidsrekker (prediksjon m. v .) Det videre lesepensum omfatter: J .S. Cramer, Empirical Econometrics, Amsterdam 1969. K.F. Wallis: Topics in Applied Econometrics, London 1973. A. Amundsen, Om identifikasjon av økonometriske modeller. Memorandum av 2. april 1973. T. Haavelmo: Utsnitt av økonometrisk metodelære, forelesningsreferat ved B. Thalberg, Oslo 1964. E. Malinvaud: Statistical Methods of Econometrics, Amsterdam 1970. Her leses kapitlene 2, 3, 4 16 og 17 i sin helhet og dessuten de enklere deler av de øvrige kapitler, jfr. henvisninger til disse gitt i bokens forord. Alternativt kan dette lesepensum i samråd med faglærer, dekkes av andre lærebøker, bl.a. av: Stewart & Wallis: Introductory Econometrics, second edition, Basil Blackwell, Oxford 1981. Johnston, J.: Econometric methods. Third edition, McGraw-Hill, 1984. Dessuten leses: Studies in Econometric Methods i Cowles Commission Monograph No. 14, New York 1953. Her leses s. 1-48 0gs. 75--111. L. Johansen: A Multi-Sectoral Study of Economic Growth, Second Enlarged Edition, Amsterdam 1974. L. Johansen: Production functions, Amsterdam 1972. Kapittel 8. Det kreves kjennskap til hovedinnholdet i en del utvalgte tidsskriftartikler og kortere avhandlinger. Den til enhver tid gjeldende liste over slike arbeider fastsettes av faglærerne. Inntil videre gjelder følgende liste:
SOSIALKONOMI I. Barten: The Systems of Consumer Demand Functions Approach: A Review i Econometrica, Jan. 1977, pp. 23-52. 2. A. Brown and A. Deaton: Models of Consumer Behaviour: A Survey, i The Economic Journal, 1972, pp. 1145-1235. Også i Survey of Applied Economics, Vol. London 1973, pp. 177-268. 3. Z. Griliches: Distributed Lags: A Survey, i Econometrica, Jan. 1967, pp. 16- 59. 4. Jorgenson: Econometric Studies of Investment Behaviour: A Survey, i Journal of Economic Literature, December 1971, pp. I 111-1147. 5. J. Tin bergen: A Positive and a Normativ Theory of Income Distribution i The Review of Income and Wealth, 1970, pp. 221-234. I listen neden for er vist til en del litteratur som studentene anbefales å benytte etter sine interesser som supplement til det ovenstående pensum: J. Aitchison and J. Brown: The Lognormal Distribution, Cambridge 1957. Evans: Macroeconomic Activity, New York 1969. Z. Griliches and V. Ringstad: Economics of Scale and the Form of the Production Function, Amsterdam 1971. T. Haavelmo: The Probability Approach in Econometrics, iEconometrica Supplement. D.W. Jorgenson and C.D. Siebert: Comparison of Alternative Theories of Investment Behavior, i The American Economic Review 1968, pp. 681-712. Philips: Applied Consumption Analysis, Amsterdam 1974. Pollak and T.J. Wales: Estimation of the Linear Expenditure System, i Econometrica 1969, pp. 611-628. R.E. Quandt: On the Size Distribution of Firms, i American Economic Review, 1966, pp. 416--432. R. Stone and D.A. Rowe: The Market Demand for Durable Goods, i Econometrica, 1957, pp. 423-443. Pensum i dette fag består av: I. Sentrale emner som blir gjennomgått ved regelmessige forelesninger og II. Et lesepensum. Pensum og undervisning tar i vesentlig grad sikte på å vise hvordan økonomisk teori og visse operasjonsanalytiske metoder kan brukes som hjelpemidler ved planlegging og kontroll av bedriftens drift og investering. Det forutsettes et visst kjennskap til lineær algebra og matriseregning. Videre vil et visst kjennskap til økonometriske metoder være til nytte. Pensum er: A. Danielsson: Foretagsekonomi - en versikt. Lund 1976. Rasmussen og Scherfig: Driftsøkonomi. København 1981, Hefte 2 og 3. K.J. Cohen and R.M. Cyert: Theory of the Firm: Resource Allocations in a Market Economy, Englewood Cliffs, N.J. 1975. Kap. 2, 4, 5 9 og 20 overspringes. J. Mossin: Operasjonsanalytiske emner, Oslo 1972. S. Danø: Linear Programming in Industry. Theory and Applications. An Introduction. Fourth revised and enlarged edition. Wien 1974. Følgende overspringes: Kap. V, kap. VI punkt C, kap. VII punkt C, alt unntatt punkt A i kap. VllI, kap. X. Johansen: Det duale problem i lineær programmering. Observator nr. 1, 1964. Forøvrig vises til pensum i regnskapsanalyse i første avdeling, teoretisk økonomi. Studentene forutsettes dessuten å tilegne seg forståelse for vurderingenes betydning ved oppstilling av et regnskap. Emnet er behandlet i J. Rasmussen og K. Scherfig: Driftsokonomi, Hefte Kobenhavn 1981, Kap. II. I følgende liste gis en del litteratur som studentene anbefales å benytte etter sine interesser som supplement til ovenstående pensum. Investeringsanalyse B.V. Carsberg and H.C. Edey (eds.): Modern Financial Management, Penguin Modern Management Readings, 1969. E.F. Fama and Miller: The Theory of Finance, Hinsdale, Illinois, 1972. Jean: Finance, Dryden Press, 1973. Mikrookonomi Gravelle and R. Rees: Microeconomics, London 1981, særlig f.o.m. kap. 8 t.o.m. kap. 15. Horowitz: Decision Making and the Theory of the Firm, New York 1970. A. Koutsoyiannis: Modern Microeconomics, London 1975. Denne bok behandler stort sett de samme emner som Cohen og Cyert i pensum. Noen emner som kostnadsteorier, stordriftsfordeler og -ulemper samt oligopolitisk adferd, behandles mer inngående her enn i Cohen og Cyert. A. Koutsoyiannis: Non-Price Decisions. The Firm in a Modern Context, London 1982. Boken gir en inngående behandling av emnene markedsføring, investering under sikkerhet og under usikkerhet, verdiansettelse, sammenslåing samt finansiering. Operasjonsanalyse Baumol: Economic Theory and Operations Analysis, Englewood Cliffs, 1961. G. Hadley: Linear Programming, Reading, Mass. 1962. G. Hadley: Nonlinear and Dynamic Programming, Reading, Mass. 1964. G.F. Hadley and Whitin: The Analysis of Inventory Systems, Englewood Cliffs, N.J. 1963. H. Raiffa: Decision Analysis. Introductory Lectures on Choices under Uncertainty, Reading, Mass. 1968. lnnføringslitteratur T. Eckhoff: Juridisk metode i Jussens Venner 1968 (Bind II), s. 133-65. Ogsa trykt i Noen statsrettslige emner, 1972 og 2. oppi. 1975. Statsf orfatningsrett J. Andenæs: Statsforfatningen i Norge, 4. rev. utg., Oslo 1976. T. Eckhoff: Utviklingslinjer i norsk statsstyre og forfatningsrett, i Tidsskrift for Rettsvitenskap, 1964 s. 171 flg. Også trykt i Noen statsrettslige emner, 1973 og 2. oppi. 1975. P. Stavang: Negativt flertall i norsk parlamentarisme, i Lov og Rett 1971s. 145-66. Også trykt i Noen statsrettslige emner. Wilberg: Om parlamentarisme og ministeransvarlighet, i Nordisk Administrativt Tidsskrift 1962 s. 223-47. Ogsa trykt i Noen statsrettslige emner. Forvaltningsrett T. Eckhoff: Legalitetsprinsippet, TR 1963, s. 225 flg. i Noen statsrettslige emner. T. Eckhoff: Delegasjon av avgjørelsesmyndighet i forvaltningen, NAT 1961 s. 472 flg. i Noen statsrettslige emner. T. Eckhoff: Effektivitet og rettssikkerhet i den offentlige forvaltning, NAT 1958 s. 15 flg. i Noen statsrettslige emner. T. Eckhoff: Domstolskontroll med forvaltningen i Norge serie nr. I (1964), i Noen statsrettslige emner. A. Frihagen: Ombudsmannskontrollen med kommunalforvaltningen i Norge, Festskrift til Stephan Hurwitz s. 535--46, i Noen statsrettslige emner. Offentlighets/oven. En kort orientering utarbeidet i juni 1971 av Justisdepartementet. Stortingets ombudsmannfor forvaltningen. En orientering om ordningen. Utgitt av Stortingets ombudsmann for forvaltningen, 1968. Faget makroøkonomisk planlegging bygger i stor utstrekning på den teoretiske økonomi. Også deler av penge- og finanslæren er av stor betydning.
deler som har tilknytning til økonomisk politikk. Analyseteknikk er viktig i forbindelse med makroøkonomisk planlegging. Blant de temaer fra matematikkundervisningen som kommer til anvendelse, er lineær programmering. Videre er den kunnskap studentene tidligere i studiet har fått om økonometriske metoder av betydning. Pensum er: L. Johansen: Lectures on Macroeconomic Planning. Part 1, General Aspects, Amsterdam 1977. Avsnitt er å betrakte som kursorisk pensum. Det samme gjelder de mange henvisninger til spesielle forfattere i en del av de øvrige avsnitt. L. Johansen: Lectures on Macroeconomic Planning. Part 2, Centralization, Decentralization, Planning under Uncertainty, Amsterdam 1978. Deler av boken er å betrakte som kursorisk pensum. Faglæreren vil gi nærmere rettledning. Som supplerende stoff leses følgende artikler av Johansen: Prinsipielle betraktninger om prognoser og langtidsplanlegging, Memorandum av 12. mai 1970. Også gjengitt i: Johansen: Kriser og beslutningssystemer i samfunnsokonomien, Universitetsforlaget 1983. Prognoser i samfunnsmessig sammenheng, Memorandum av 6. september 1971. Også gjengitt i Sosialøkonomen, nr. 8, 1971. Forhandlingssamfunnet, Sosialøkonomen, nr. 8, 1978. Ogsa gjengitt i: Johansen: Kriser og beslutningssystemer i samfunnsøkonomien, Universitetsforlaget 1983. Som supplerende stoff leses dessuten: R. Frisch: Preface to the Oslo Channel Model, Memorandum av 20. oktober 1961. Pensum er videre: P.J. Bjerve: Utviklingstendenser i norsk planlegging gjennom 30 år i Nasjonalregnskap, Modeller og Analyse, Statistisk Sentralbyrå 1975 (SS nr. 26). Langtidsplanlegging og modeller, NOU 1976:8. Kapitlene 3, 4, 6,7 og 8. K.E. Johansen and Strand: Macroeconomic Models for Medium and Longterm Planning. Statistisk Sentralbyrå, Artikler nr. 128, 1981. L. Johansen: Econometric Models and economic Planning and Policy: Some Trends and Problems. Memorandum av 12. januar 1982. Forøvrig vil hovedmodeller som brukes i den økonomiske planlegging i Norge, bli gjennomgått i forelesninger eller seminarer. Faglærer vil gi henvisninger til supplerende litteratur. Kryssløpsanalyse spiller en stor rolle i planleggingsmodeller både i Norge og i andre land. Pensum i kryssløpsanalyse i teoretisk økonomi (T. Thonstad: Kryssløpsanalyse, Universitetsforlaget 1975) er derfor viktig også i faget Makroøkonomisk planlegging. lineær programmering er også viktig for økonomisk planlegging. Pensum i lineær programmering i forbindelse med de forberedende prøver i matematikk anses derfor som pensum også i makroøkonomisk planlegging. Dessuten leses Leif Johansen: Regionaløkonomiske problemer belyst ved lineær programmeringsteori, Sosialokonomen, nr. 2, 1965. Aktuelle problemer i norsk økonomisk politikk og planlegging studeres ved hjelp av løpende nasjonalbudsjetter og langtidsprogram. Et nyttig hjelpemiddel i studiet av makroøkonomisk planlegging er boken Planlegging og budsjettering i staten (redigert av T. Moe og P. Schreiner), Tanum-Norli, Oslo 1976. Det anbefales at studentene gjør seg kjent med den, uten åta sikte på å sette seg inn i de detaljer om administrative fremgangsmåter som beskrives. Deler av faget bygger på emner fra teoretisk økonomi, spesielt teorier for tilpasning på mikro-nivået.
SOSIALKONOMI matematikkunnskapene fra de forberedende prøver i første og andre avdeling. I tillegg til dette nyttes det en del matematiske hjelpemidler hentet blant annet fra elementær topologi, teorien for differensiallikninger, teorien for implisitt gitte funksjoner, vektorrom-teori (blant annet separasjonssetninger). Noen av disse matematiske hjelpemidlene er innholdet i det lesepensum i matematikk som nedenfor er beskrevet, for andre hjelpemidlers vedkommende vil henvisninger bli gitt i forelesningene. Noe av de ekstra matematikkunnskapene som kreves, vil bli forelest som ledd i de vanlige forelesningene, noe av kunnskapene vil studentene måtte tilegne seg på egen hånd, eller hente fra spesielle matematikkforelesninger som ellers holdes ved instituttet. Det gis to forelesningstimer pr. uke i fire semestre. I tillegg kommer et eksamensseminar på to timer pr. uke. Matematiske emner Statiske optimeringsproblemer: Dixit: Optimization in Economic Theory, Oxford 1976, s. 24-94. Sydsæter: Matematisk Analyse. Bind II, Oslo 1978, s. 207-227. F.S. Hillier og G.L. Lieberman: Introduction to Operations Research, San Francisco 1974, s. 15-107 og (kursorisk) s. 722-737. Dynamiske optimeringsproblemer: K. Sydsæter: Matematisk Analyse. Bind II, Oslo 1978, s. 316-399. Beslutningsteori og spillteori Raiffa: Decision Analysis, Reading 1968, s. 1-100. M. Bacharach: Economics and the Theory of Games, London 1976. Tilpasning på mikronivå G. Debreu: Theory of Value, New York 1959, s. 28- 73. Stigum: Consumer Choice under Uncertainty, 30 sider. (Vil bli publisert som Memorandum ved Sosialøkonomisk institutt.) Stigum: Entrepreneurial Choice under Uncertainty, 30 sider. (Vil bli publisert som Memorandum ved Sosialøkonomisk institutt.) Systemer for Ressursallokering Generell likevektsteori: G. Debreu: Theory of Value, New York 1959, s. 74-97. G. Debreu and Scarf: «A Limit Theorem on the Core of an Economy», International Economic Review, Vol. 4, s. Hicks: Value and Capital,2nd ed., Oxford 1946, s. 62-77. S. Karlin: Mathematical Theory in Games, Programming and Economics, Vol. Reading 1959, s. 234-265, 273-280, 301- 329. L. Johansen: «A Calculus Approach to the Theory of the Core of an Exchange Economy», American Economic Review, December 1978. Temporær likevektsteori: .-M. Grandmont: «On the short Run Equilibrium in a Monetary Economy», i Allocation Under Uncertainty, Equilibrium, and Optimality, Proceedings of an Workshop in Economy Theory, Bergen, Norway 1971, ed. by J. Drze, London 1974. Green: «Temporary General Equilibrium in a Sequential Trading Model with Spot and Future Transactions», Econometrica, Vol. 41, 1973, s. 1103-1123. Supplerende lesning: Hicks: Value and Capital,2nd ed., Oxford 1946, s. 115-282. «Ulikevektsteori»: Grandmont: «The Logic of the Fixprice Method», The Scandinavian Journal of Economics, Vol. 79, s. 169-185. E. Malinvaud: The Theory of Unemployment Reconsidered, New York 1977, s. 1-128.
Matematiske planleggingsmodeller for ressursallokering behandles i: L. Johansen: Lectures on Macro-economic Planning, Part 2, Amsterdam 1978, s. 75-100 og s. 115-160. E. Malinvaud: «Decentralized Procedures for Planning», i Activity Analysis in the Theory of Growth and Planning, E. Malinvaud and M.O.L. Bacharach, eds., London 1967. Økonomisk dynamikk Matematisk-økonomisk vekstteori: H. Wan: Economic Growth, New York 1971, s. 1-146 og s. 294-373. Ressursproblemer av økologisk art: C.W. Clark: Mathematical Bioeconomics: The Optimal Management of Renewable Resources, New York 1976, s. 1-125. F.R. Førsund og S.Ø. Strøm: Miljø og ressursokonomi, Oslo 1980, kap. 17 «Utnytting av ikke-fornybare ressurser». M. Hoel: Naturressurser og økonomisk vekst, Memorandum, Sosialøkonomisk institutt, Oslo, 22. juli 1977. Operasjonsanalytiske emner F.S. Hillier and G.J. Lieberman: Introduction to Operations Research, San Francisco, 1974. Transportproblemer s. 108-147 Nettverksproblemer s. 214-247 Markovkjeder s.341-370,s.534-561 Kø-teori s. 379-404, s. 435-442 Lagerholdproblemer s. 472-483, s. 494-511 Ved alle de skriftlige deler av Sosialøkonomisk embetseksamen og sosialøkonomi mellomfag er følgende hjelpemidler tillatt: 1. Rettskrivningsordlister. 2. Lommekalkulator /logaritmetabell/ statistiske tabeller. 3. Sydsæter og B. Thalberg i samarbeid med O.J. Mørkved: Matematikk Formelsamling, Oslo 1976 eller senere utgaver. 4. Statistisk årbok, en av de siste utgaver. Ved eksamen i statistiske grunnbegreper er alle skrevne og trykte hjelpemidler tillatt. Ved eksamen i elementær økonometri er pensumlitteratur i teoretisk statistikk tillatt etter nærmere spesifisering av eksamenskommisjonen. Ved matematikkprøvene er alle skrevne og trykte hjelpemidler samt lommekalkulatorer tillatt. V ed enhver eksamen kan eksamenskommisjonen bestemme om ytterligere hjelpemidler skal tillates. Studentene må derfor være forberedt på at det ved enkelte oppgaver kan bli utlevert til dem andre hjelpemidler til bruk under eksamensbesvarelsen. Slike hjelpemidler må kandidaten ikke forsyne med kommentarer, merker, notater eller henvisninger. De hjelpemidler som kandidaten selv har med seg, må være uten tilføyelser, notater, merknader eller henvisninger. Hjelpemidlene vil bli kontrollert før eksamen tar til på en tid som vil bli kunngjort.
Adresse: Instituttet for sosiologi Eilert Sundts hus, 7 etg. P.b. 1096 Blindern, Oslo 3 Tlf. (02) 45 52 57 Sosiologien er vitenskapen om menneskelig samliv, slik det arter seg på det globale plan, det nasjonale plan, eller samfunnsenheter av varierende størrelse, helt ned til smågrupper og individer. Hovedvekten ligger gjerne på studiet av sosiale og mellommenneskelige forhold i vår egen tid i industrialiserte land. Sosiologer viser også stor interesse for utviklings- og utkantproblemer. Sosiologien studerer de ulike samfunnsenheters indre oppbygging og virksomhet, og de konflikt- og samholdstendenser, interesse- og maktforhold som preger disse enhetene. Den vil også belyse samspill og konflikt mellom flere sosiale enheter. Sosiologien søker å forstå ulike typer samfunn og gruppers egenart, og hvorledes samfunnsforhold er betinget av, og virker inn på økonomiske, teknologiske og kulturelle forhold. Samfunnsformene blir også vurdert i forhold til såvel den geografiske som den menneskelige natur. Sosiologien ser samfunnets og individets problemer i lys av de mer grunnleggende samfunnsforhold problemene springer ut av. Mange sosiologer søker å bidra til befolkningens kritiske og konstruktive forståelse av samfunnet. Med forankring i denne forståelse håper de abidra til løsninger av problemer som oppstår innen eller mellom grupper; det være seg i forholdet mellom sosiale klasser, mellom de styrende og de styrte, mellom kulturelle grupper eller raser, på arbeidsmarkedet, i privat og offentlig omsorg, i skolen, i nabolaget og i forbindelse med samfunnets forvaltning av straff og belønning. I sosiologiens metoder inngår statistikk og matematiske modeller, intervjuteknikk, deltagende observasjon og bruk av historiske og samtidige dokumenter og registre. Sosiologen danner sine begreper såvel ut fra teoretiske betraktninger som på grunnlag av innsamlet materiale, mens virkeområdet strekker seg fra teoretisk grunnlagsforskning til forskning med et mer praktisk siktepunkt. Mange ferdig utdannede sosiologer arbeider ved forskningsinstituttene og universitetene. I stigende grad blir faggruppen engasjert i forskning, utredning og administrativt arbeid for statlige og kommunale organer, i større organisasjoner, i informasjonsarbeid og i rådgivnings- og konsulentvirksomhet av varierende art. I takt med den økende vekt på samfunns- og samtidsorientering vil ventelig en del sosiologer gå inn i skoleverket. Det er derfor vanskelig å framsette pålitelige prognoser om framtidige arbeidsvilkår og virkeområder for dem som i dag begynner a studere sosiologi. Både sosiologien som fag og sosiologens yrkesrolle er fortsatt i støpeskjeen.
124 sosILGl Embetseksamen i sosiologi cand.sociol. bestar av to avdelinger med samlet studietid beregnet til vel 6 år. Se side 130. Magistergradseksamen avlegges innenfor rammen av gjeldende magistergradsordning. Det henvises til Reglement for magistergraden ved Universitetet i Bergen og Universitetet i Oslo bak i Studiehandboken, samt til de spesielle magistergradsforskrifter som gjelder. Forskriftene for Oslo fås på Instituttet for sosiologi. Studenter som tar sikte på denne eksamen, bør tidligst mulig søke kontakt med Instituttet for sosiologi. Sosiologi som hovedfag til cand.polit.- eksamen er ikke innført ved Universitetet i Oslo. Studenter interessert i denne eksamensform bør henvende seg til Universitetet i Bergen eller Universitetet i Trondheim. Grunnfagsstudiet er beregnet til to semestre og er identisk med mellomfagsstudiets første del. Mellomfagsstudiets annen del (mellomfagstillegget) tar normalt ett semester. I begynnelsen av hvert semester arrangeres et orienteringsmøte.
SOSIOLG F. Eeg-Henriksen: Kvinner som arbeidskraftreserve, i Berg m.fl. (red.): / kvinners bilde, Oslo 1977 (10 s.). Wallerstein: The Capitalist World-Economy, Cambridge 1980, Del I (s. 1-36). Osterberg og F. Engelstad: Samfunnsformasjonen. En innføring i sosiologi, Oslo 1984 (415 s.). a) Vitenskap og formidling Hovedkomiteen for norsk forskning: Forskningsbehov og formidlingsorganisasjon. Innstilling fra et utvalg. Oslo 1981, s. 14-56 (42 s.). Grunnfagskompendiet. B. Baklien: Forskningsformidling - et teknisk problem? Tidsskrift for samfunnsforskning nr. 1983 (12 s.). Grunnfagskompendiet. S. Bråten: Mass- och misskommunikation. Stockholm 1971, s. 9-73 (64 s.) eller norsk utgave (hvis foreligger). b) Læring, didaktikk, kunnskap Bjerrum Nielsen: Små piger, søde piger, stille piger ... Om pigesocialisering. Sosiologi i dag nr. 3-4, 1981 (22 s.). Grunnfagskompendiet. Deutsch: A simple cybernetic model. I Theodore Mills (red.): Readings in the sociology of small groups. N. J. 1970 (18 s.). Eide: Den vanskelige og den vanlige klassen. Tidsskrift for samfunnsforskning, nr. 1, 1963 (9 s.). Grunnfagskompendiet. E. Goffman: Vårt rollespill til daglig. Oslo 1975. Utdrag, Innledn. + 1.kap. s. 11-69 (58 s.). Huch: Klassesamfunne t den onde sirkel, utdrag s. 74-121: «Sosialisering i familien: Språkstil» og «Sosialisering i skolen». Oslo 1977 (47 s.). McDermott: Social relations as contexts for learning in school. Harvard Educational Review, vol. 47, no. 2, 1977 (15 s.). T. Parsons: The School Class as a Social System. Harvard Educational Review, vol. 29, no. 4, 1959 (19 s.). c) Utdanningssosiologiske emner E. Durkheim: Education and Sociology. Utdrag, kap. II: «The nature and method of pedagogy», kap. III: «Pedagogy and sociology», s. 91-135 (44 s.). M. Haralambos: Sociology. Themes and Perspectives. University Tutorial Press, Slough 1981. Kap. 5, Education (56 s.). P. Herbst: Strukturering av kunnskap og utforming av utdanningsorganisasjoner. Nordisk Forum nr. 3, 1971 (17 s.). Grunnfagskompendiet. (Årlig oppdatert liste over skrifter for selvvalg.) Under dette punktet skal en legge opp skrifter som utdyper det obligatoriske pensum, til sammen 600 sider hvorav 200 velges fra 4b: «Samfunn, historie og sosial endring: konkret samfunnsstoff». Skriftene er gruppert i følgende områder: 1. Allmenn sosiologi 2. Klassiske tekster og kommentarer 3. Teoretisk og metodisk utdypning 4a. Samfunn, historie og sosial endring: allment 4b. Samfunn, historie og sosial endring: konkret samfunnsstoff. Lista fås ved henvendelse til Ekspedisjonen, Instituttet for sosiologi. Undervisningen for grunnfag og første del av mellomfag strekker seg over to semestre. Det er ikke formelle krav om deltakelse i undervisningen. For grunnfag gis det hvert semester oversikts- og utdypingsforelesninger, herunder også forelesning i sosiologiens klassikere og i sosial endring. Ved siden av forelesningene gis det tilbud om gruppeundervisning med oppgaveskriving.
SOSIOLOGI Grunnfagseksamen holdes i slutten av hvert semester. Ved oppmelding til eksamen skal kandidaten levere oversikt over de selvvalgte skriftene som legges opp (se Forelesningskatalogen). Pa oppmeldingsskjemaet må kandidaten opplyse om hvilken eksamensform han/hun velger. Hvis kandidaten ombestemmer seg med hensyn til eksamensform, må dette meldes ifra til instituttets ekspedisjon innen 15. april i vårsemestret og 15. oktober i høstsemestret. Det kan velges mellom følgende eksamensformer: a) To skriftlige prøver, hver av varighet 8 timer og en muntlig prøve. b) En individuell skriftlig hjemmeoppgave med en innleveringsfrist på 10 dager (offentlige fridager unntatt søndager kan komme i tillegg) over ett av minst to oppgitte emner. Besvarelsens størrelse skal ligge innenfor rammen av 3000 ord (ca. 10 maskinskrevne sider) pluss/minus 10%. Det skal leveres tre eksemplarer av besvarelsen. I tillegg kommer en muntlig prøve med fastsatte retningslinjer (se nedenfor). Det er en forutsetning for anvendelse av eksamensform b) at hver enkelt kandidat leverer en skriftlig tentamensbesvarelse før eksamen avlegges og under samme betingelser med hensyn til tidsfrist og størrelse som for denne. Utlevering av tentamensoppgavene skjer i vårsemestret innen 15. februar, i høstsemestret innen 20. september. Tentamensbesvarelsen gjennomleses og kommenteres av €n lerer. Tentamensbesvarelsen får ingen innflytelse på eksamenskarakteren. Kandidatene kan søke veiledning hos faglærer under tentamen, men ikke under eksamen. Retningslinjer for muntlig prøve under eksamensform b): 1. Kandidaten vil bli spurt om hjemmeoppgaven og må kunne utdype og avklare temaer som er behandlet der. Kandidaten må videre kunne dokumentere oversikt over og kjennskap til pensumlitteraturen. 2. Den muntlige prøven vil i større grad enn ved eksamensform a) ha en kontrollfunksjon. Dette innebærer at en må kunne endre karakteren i større grad enn ved eksamensform a). Det settes således ikke noen grense for endring av karakteren etter muntlig. Mellomfagseksamen består av grunnfagseksamen og eksamen i mellomfagstillegget. Mellomfagstillegget er beregnet til ett semester. I mellomfagstillegget skal kandidaten fordype seg i ett av følgende fem temaområder: I Økonomi, arbeidsliv og politikk (Arbeidsliv og organisasjonsforhold, politisk-økonomiske forhold). II Sosialpolitikk, avvikssosiologi og medisinsk sosiologi (Fordelingsproblematikk, avvik og reaksjoner på avvik). III Primærgrupper og nærmiljø (Familie og smågrupper, sosialpsykologi, lokalsamfunn og nærmiljø). IV Kulturelle forhold (Kulturytringer, religion, språk, utdanning, media og etniske kulturvariasjoner). V Generelle tilnærminger (Generelle teoretiske og metodologiske retninger, tilnærminger som går på tvers av eller er felles for de ulike områdene). Pensum som omfatter omlag 1200 sider, er inndelt i følgende tre deler: A. Fellespensum for alle studentene B. Obligatorisk pensum innen hvert av de fem temaområdene C. Selvvalgt pensum Ahrne, G.: Vardagsverklighet och struktur, Korpen, Goteborg 1981, kap. 2-5 (82 s.). Grønmo, S.:
SOSIOLOGI ningen, kap. 2 i Holter, & Kalleberg, Kvalitative metoder i samfunnsforskningen, Oslo 1982 (28 s.). Holter, H.: Om kvinneundertrykkelse, mannsundertrykkelse og hersketeknikker i Støren, T. og Wetlesen, T. Schou: Kvinnekunnskap, Oslo 1976 eller i Andenæs, K., Johansen, T. og Mathiesen, T. (red.): Maktens ansikter, Oslo 1981 (20 s.). Lysgaard, S.: Utviklingsoppgaver i sosiologien - Faget som vitenskap og profesjon i Sociologisk Forskning nr. 2-3, 1982 og debatten etter denne artikkelen (tils. 30 s.). (Fås i Ekspedisjonen, Instituttet for sosiologi.) Østerberg, D.: Samfunnsteori og nytteteori, V-forlaget, Oslo 1980, Essay 2 (26 s.). Studentene innen hvert temaområde vil bli anbefalt et felles pensum på omlag 150 sider. En oversikt over dette vil bli lagt fram ved semestrets begynnelse. C. Studentene velger selv omlag 900 sider. Denne delen velges ut i samråd med faglærer. Det vil bli utarbeidet litteraturoversikter for de fem temaområdene. Oversiktene fås ved henvendelse til instituttet. Hver enkelt kandidat skal innen en nærmere fastsatt frist legge fram ei pensumliste godkjent av Undervisningsutvalget eller faglærer godkjent av dette (se Forelesningskatalogen). Pensumlisten må ikke omfatte innslag av pensum fra andre eksamener. Det gis hvert semester forelesninger i tilknytning til fellespensumet, del A. Videre holdes det seminarer innen temaområdene. Instituttet kan imidlertid ikke forplikte seg til i hvert semester a dekke alle temaområdene. Innen en nærmere fastlagt frist kunngjort i Forelesningskatalogen, skal kandidaten levere inn en maskinskrevet semesteroppgave i to eksemplarer med et omfang innen rammen av 5-7000 ord (tilsvarende 15-20 maskinskrevne A4-sider). Oppgaven skal ikke overstige 7000 ord. Semesteroppgavene inngår i eksamen (se under avsnitt eksamen). Semesteroppgavene inngår i instituttets undervisningsmateriell og kan nyttes i seinere semesters undervisningstiltak - etter studentens samtykke. Semesteroppgaven skal inneholde et sammendrag på ca. 10 linjer, og må være godkjent før kandidaten får framstille seg til den skriftlige prøven. For a melde seg til eksamen i mellomfagstillegget kreves at kandidaten har bestått grunnfagseksamen i sosiologi i tidligere semestre eller at kandidaten melder seg opp til grunnfagseksamen samtidig som han/ hun melder seg opp til eksamen i mellomfagstillegget. I siste tilfelle gis det ikke sensur for eksamen i mellomfagstillegget dersom kandidaten ikke består grunnfagseksamen. Skriftlig eksamen består av en 8 timers prøve. To oppgaveformer kan bli anvendt, eventuelt i kombinasjon: enten en eller flere felles oppgaver for hvert av de fem temaområdene, eller oppgaver kan bli gitt for navngitte studenter under hensyntagen til deres spesielle pensumvalg. Alle kandidater vil få deloppgaver fra fellespensum. Ved skriftlig sensur skal semesteroppgaven og skriftlig prøve telle likt, og skriftlig karakter gis på grunnlag av disse to arbeidene. Den muntlige del av eksamen er frivillig. Kandidater som ønsker å gå opp til muntlig, må gi instituttet beskjed om dette seinest 24 timer etter sensur. Grunnfagskarakteren innreknes i den endelige karakter for mellomfag i forholdet 2:1.
Fastsatt av Kirke- og undervisningsdept. 2. oktober 1970 med endringer 1979 Innledning Embetseksamen i sosiologi består av to avdelinger. 2. Første avdeling Første avdeling består av mellomfagseksamen i sosiologi og eksamen i et grunnfag, mellomfag eller støttefag valgt blant fageksamener fastsatt av departementet etter innstilling fra Det akademiske kollegium. Oppgave over valgfagene inntas i studieplanen. Eksamen avlegges etter det reglement vedkommende fageksamen hører under. Mellomfagseksamen eller eksamen i mellomfagstillegget i sosiologi må være bestått med ikke dårligere karakter enn 2,7. 3. Andre avdeling Andre avdelings eksamen består av to skriftlige oppgaver og to muntlige prøver i sosiologi og en vitenskapelig sosiologisk undersøkelse (hovedoppgave) i et selvvalgt emne. Det er adgang til a innlevere som hovedoppgave flere enkeltarbeider dersom disse til sammen etter sitt innhold utgjør et hele. Som hovedoppgave kan også godtas delarbeid i en gruppeundersøkelse dersom det representerer en innsats hvor art og omfang lar seg identifisere av sensurkomiten i den utstrekning som er nødvendig for bedømmelsen. Komit€en bor nar det er nodvendig, innhente erklæringer fra de øvrige forfattere og i tvilstilfelle avgi særskilt innstilling om hvorvidt arbeidet kan antas til bedømmelse etter bestemmelsene i denne paragraf. Ingen student har adgang til å framstille seg til noen del av denne eksamen mer enn tre ganger. Regler om adgang til avbryte eksamen og til a kontinuere fastsettes av kollegiet etter forslag fra fakultetet. Før melding til andre avdelings eksamen må studenten ha avlagt første avdelings eksamener. 4. Praksis Kollegiet kan etter innstilling fra fakultetet fastsette at det skal kreves praksis. Nærmere opplysninger inntas i studieplanen. § Karaktergiving Ved andre avdelings eksamen gis karakteren: Bestått/Ikke bestått. Karakteren bestått svarer til tallkarakteren 3.0 eller bedre ved samfunnsvitenskapelig embetseksamen. § Eksamensvitnemål På eksamensvitnemålet angis hovedoppgavens tittel, hvilket valgt grunnfag, mellomfag eller støttefag kandidaten har avlagt eksamen i og ved hvilken institusjon. Det gis en kort beskrivelse av spesialområdet, det felles stoff alle studenter har lagt opp og art av praksis. Fritak for eksamen eller prøve Kollegiet kan etter innstilling fra fakultetet frita for eksamen eller prøve. 1. når tilsvarende krav er oppfylt ved en annen institusjon. 2. på grunnlag av eksamen eller prøve i et velegnet fag utenfor fagkretsen, avlagt ved universitetet eller en annen institusjon. Kollegiets avgjørelse kan påklages til departementet. Opplysninger om generelle fritak inntas i studieplanen.
SOSIOLOGI Praksis tar sikte pa a gi kandidaten sosial erfaring og evne til a sette slike erfaringer inn i et sosiologisk perspektiv. Praksis godkjennes av et instituttoppnevnt utvalg, og skal tas etter avlagt mellomfagseksamen i sosiologi. Varigheten av praksis er 6 mndr. Det kreves innlevert praksisrapport innen mndr. etter at praksis er avlagt. Nærmere bestemmelser om praksis og praksisrapport finnes i et eget reglement for praksis som fås ved henvendelse til Instituttet for sosiologi. Kandidaten plikter å gjøre seg kjent med dette reglementet. Studentene står fritt i valg av spesialområde. Undervisningstilbudet omfatter spesialkurs på ulike felter, og kursopplegget vil ta hensyn til studentenes og lærernes faglige interesser. Spesialområdene er: 1. Samfunnskunnskap (konkret kunnskapsstoff om det norske samfunnet.) 2. Samfunnsplanlegging, by- og regionforskning. 3. Sosiale forhold og sosialpolitikk (sosiale problemer, minoritets- og avviksproblematikk og sosialpolitiske temaer). 4. Økonomi, makt, lagdeling, konflikt. 5. Systemteori, kommunikasjon, sosialpsykologi. 6. Familie og sosialisering. 7. Kultursosiologiske emner og mediesosiologi. 8. Organisasjons- og arbeidssosiologi. 9. Utviklingssosiologi og sosial endring. 10. Datainnsamling og data-analyse. 11. Formalisering i sosiologi og matematiske modeller. 12. Grunnlagssosiologiske og metodologiske emner. 13. Utdanningssosiologi. 14. Kvinnesosiologi. Kursene kan dels være generelle orienterende kurs om større deler av disse feltene, eller spesialiserte om mer avgrensede temaer. Kurser innen ulike delområder arrangeres så hyppig at det innen normal studietid for spesialiseringen gis dekkende undervisning for ulike spesialiseringsretninger. Foruten kurs på de ovennevnte felter gis også kurs eller seminarer om emner som ikke uten videre faller inn under disse felter. Examen phil.
Fellesstoff, spesialisering og arbeid med hovedoppgaven. Praksis i mnd. Normert studietid totalt semestre Sosiologi mellomfag 3 semestre Sidefag/ valgfag minimum semestre Hovedoppgaven består i et vitenskapelig arbeid som skal gi kandidaten trening i anvende sosiologisk teori og metode på et sosiologisk problemområde. Oppgaven kan knytte seg til en arbeidsoppgave av praktisk-sosiologisk art og redegjøre for den. Studentene vil i sitt arbeid med hovedoppgaven få faglig veiledning ved Instituttet for sosiologi.
SOSIOLOGI sialområde av sosiologien. Emne- og litteraturlister for fellesstoffet og for de forskjellige spesialkursene fås på Instituttet for sosiologi. Cand.sociol.-studiet har en forholdsvis omfattende avsluttende eksamen naermere omtalt nedenfor og har forøvrig ingen spesielle obligatoriske kurs- eller deleksamener. Hovedoppgaven og pensumliste skal framlegges i begynnelsen av det semester studenten akter a avlegge cand.sociol.- eksamen. Fristen for innlevering av hovedoppgaven blir kunngjort i Forelesningskatalogen. Eksamen holdes hvert semester og består av to skriftlige og to muntlige prøver. En av de muntlige prøvene består av en kritisk diskusjon av kandidatens hovedoppgave og det spesialfelt den knytter seg til. Den andre muntlige prøven og de to skriftlige dekker alle felter i kandidatens pensum. Om kandidatens besvarelser finnes faglig forsvarlige, gis karakteren «bestått» uten nærmere gradering. Strykgrensen tilsvarer 3,0 pa karakterskalaen 1,0-4,0, slik at darligere prestasjoner enn 3,0 blir bedømt til «ikke bestatt». Det arbeides med revisjon av studieplanen for embetseksamen i sosiologi. Nærmere opplysninger fås ved henvendelse til instituttet.
Adresse: Utvalget for statistikk grunnfag Eilert Sundts hus, 12 etg. P .b. 1095 Blindern, 0317 Oslo 3 Tlf. (02) 45 51 51 Statistikk er trolig det ikke-samfunnsvitenskapelige faget som en samfunnsforsker har mest bruk for. Når en i samfunnsvitenskapelige undersøkelser samler inn data for å belyse visse forhold, er en interessert i å trekke slutninger som gjelder utover de enhetene som er representert i data. Statistisk teori gir regler for hvordan vi skal trekke slike slutninger. I et elementærkurs i statistikk og metode blir det dels undervist i hvilke hensyn en må ta ved innsamling av data og dels det en ofte kaller deskriptiv statistikk, dvs. hvordan en regnemessig kan behandle observasjonsmaterialer. Deskriptiv statistikk alene er ikke nok hvis en vil trekke slutninger utover de enhetene som er representert i de innsamlede dataene. For å kunne gjøre dette må en bruke metoder som er utviklet innen statistisk teori. Vi kan stort sett dele inn de statistiske metodene som samfunnsforskerne trenger, i to grupper, nemlig utvalgsteori og modellbasert statistik teori. Utvalgsteorien gir regler for hvordan vi, på grunnlag av et utvalg av enheter fra en større mengde, skal kunne si noe om de data vi ville finne hvis vi undersøkte hele mengden, - som f.eks. ved meningsmålinger. Modellbaserte statistiske metoder trenger vi når vi mer inngående vil belyse samfunnsvitenskapelige problemer ut fra et innsamlet datamateriale. Ved hjelp av vår viten og vår teori om det problemet vi har, formulerer vi en statistisk modell og utleder hvilke slutninger vi kan trekke om problemet ut fra data. Formålet med undervisningen i Statistikk grunnfag er å gi innsikt i statistisk teori og statistiske modeller som har anvendelser innenfor samfunnsvitenskapene. Statistikk grunnfag tar sikte på å lære studentene grunntankene og en del spesielle metoder fra statistisk teori slik at en skal kunne formulere og løse enkle statistiske problemer. Det blir undervist både i utvalgsteori og modellbasert statistisk teori. En legger vekt på å analysere reelle problemer. Det blir gitt innføring i bruk av enkelte EDB-programmer for statistisk analyse av data. Studiet i Statistikk grunnfag krever ikke spesielle forkunnskaper, men det er en fordel å ha litt kunnskaper i matematikk og i et elementærkurs i statistikk og metode i et av samfunnsfagene. Det er mulig å ta deleksamener i Statistikk grunnfag, også uten å ta sikte på å ta full grunnfagseksamen. Dette vil være av nytte for studenter og andre som ønsker innsikt i spesielle statistiske metoder. Statistikk grunnfag vil sette studentene i stand til å beskrive og løse enkle statistiske problemer som har interesse for samfunnsforskere. For et videregående studium av statistisk teori kreves det mer matematikk og sannsynlighetsregning enn det som foreleses ved Statistikk grunnfag. Et slikt studium hører naturlig inn under Det matematisk naturvitenskapelige fakultet.
samfunnsvitenskapelig anvendelsesområde, bør en ta statistikkstudiet fra starten av ved Det matematisk-naturvitenskapelige fakultetet.
Studiet av Statistikk grunnfag omfatter seks kurs som til sammen svarer til to semestres arbeid. Undervisningen strekker seg imidlertid over tre semestre fordi mange studenter vil ha utbytte av en noe lengre innf øringstid i faget. Studenter som har et visst grunnlag i matematikk og sannsynlighetsregning, vil kunne gjennomføre grunnfaget på to semestre. Det første semestret, høstsemestret, er et introduksjonssemester med to eksamensfri kurs. MS I er et innføringskurs i matematikk. Dette har ingen eksamen, men en må levere hjemmeoppgaver for å få kurset godkjent. SS I er et innføringskurs i statistisk metodelære og enkel sannsynlighetsregning. STATISTIKK Kurset har ikke særskilt eksamen, men videreføres i SS 2 som inneholder mer generell statistisk teori. SS 2 gis i vårsemestret og avsluttes med skriftlig eksamen. Eksamen omfatter stoffet i SS 1 og SS 2. I vårsemestret gis det også et kurs i statistisk utvalgsteori, SS 3, som avsluttes med skriftlig eksamen. I neste høstsemester holdes to kurs i analyse av samvariasjonsproblemer mellom variable. Kurset SS behandler kvalitative variable (kontingenstabeller m.m.). SS 5 omfatter regresjonsanalyse, variansanalyse og andre metoder i multivariabel analyse. I begge kursene gis det innføring i bruk av programpakker for elektronisk databehandling, EDB. Begge kurs avsluttes med skriftlig eksamen. SS 3, SS 4 og SS 5 bygger på innholdet i MS 1, samt i SS 1 og SS 2. Det anbefales å ta kursene i den oppsatte rekkefølgen. Spesielt anbefales det å gjennomføre matematikkurset, med innlevering av hjemmeoppgaver, før en tar deleksamenene i Kursoversikt Semester Kurs- Vektnr. betegnelse tall MS 1 1 Høst ss 1 Emne Bygger på Innføring i matematikk Innføring i sannsynlighetsregning og statistikk ss Statistisk metodelære (SS MS Vår ss 3 ss Teori for utvalgsundersøkelser Analyse av samvariasjonsproblemer for kvalitative variable 3 Høst ss 5 Analyse av samvariasjonsproblemer for kvantitative variable (SS 1)
statistikkursene. Studenter som vil gjennomføre grunnfaget på to semestre, kan innlevere hjemmeoppgaver i vårsemestret. Hvert kurs er tillagt et vekttall som gir uttrykk for omfanget. Samlet vekttall for hele grunnfaget er 20. Mengdelere, funksjoner av en variabel, derivasjon, integrasjon, maksimum- og minimumsproblemer, eksponential- # og logaritmefunksjonen, funksjoner av flere variable, litt vektoralgebra og matrisealgebra. Elementær sannsynlighetsregning, sannsynlighetsfordelinger, stokastiske variable, forventning, varians, kovarians, binomisk og hypergeometrisk fordeling, estimering, hypoteseprøving, styrefunksjon. Som SS 1 samt sannsynlighetsfordelinger i en og flere variable, variabeltransformasjoner, binomisk fordeling, hypergeometrisk fordeling, Poisson fordeling, normalfordeling, kji-kvadrat fordeling, eksponentialfordeling, t-fordeling, estimering, hypoteseproving, ikke-parametriske metoder. Hypergeometrisk fordeling, rent tilfeldige utvalg, stratifisering, klyngeutvalg, estimeringsmetoder, trekking med ulik sannsynlighet, metoder til gjennomføring av utvalgsundersøkelser. Multinomisk fordeling, den log-lineære spesifikasjonen, uavhengighet, betinget uavhengighet, samvariasjonsanalyse, estimering, kji-kvadrat-testing, Fisher-Irwins test, bruk av programpakken ECT A. 5. Regresjonsanalyse, variansanalyse, forsøksplanlegging, korrelasjonsanalyse, enkle multivariable metoder, bruk av EDB-programpakke. Det må innleveres hjemmeoppgaver i MS 1. Det blir holdt skriftlige prøver på 6 timer i kursene SS 2, SS 3, SS 4 og SS 5 ved utløpet av det semester undervisningen blir gitt. Fristen for oppmelding til eksamen er gitt i forelesningskatalogen. For hvert emne gis en karakter etter reglene i 9, første avsnitt i Reglement for samfunnsvitenskapelig embetseksamen, med en desimal. Karakteren for Statistikk grunnfag blir beregnet som et veiet gjennomsnitt av karakterene i de emnene som har skriftlig eksamen, med emnevekttallene som vekter. Den som godtgjør å ha avlagt tilsvarende prøve ved andre fakultet eller høgskoler, kan søke Det samfunnsvitenskapelige fakultet om å få godkjent denne som del av Statistikk grunnfag svarende til ett eller flere bestemte emner. Bestått eksamen i den godkjente emnegruppe (20-grupp) i statistikk ved Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet (jfr. studieplanen ved dette fakultet) godkjennes som statistikk grunnfag. Sydsæter, K.: Matematisk analyse. Bind I, Oslo 1978, 4. eller senere utgaver. Kap. 1.1-1.6, 1.8, 2.1-2.2, 2.5, 3.1-3.3, 4.1- 4.5, 5.1-5.4, 6.1-6.4, 7.1-7.3, 9.1-9.3, 9,6, 9.8.
Adresse: Institutt for statsvitenskap Eilert Sundts hus, 10. etg. P.b. 1097 Blindern, 0317 Oslo 3 Tlf. (02) 45 51 80 Statsvitenskap er studiet av politisk virksomhet i og mellom samfunn. Mye oppmerksomhet rettes mot styringsorganer på lokalt, nasjonalt og internasjonalt nivå og på forholdet mellom slike organer. Men faget omfatter ogsa enkeltindividers politiske atferd, f.eks. forsøk på å påvirke styringsorganene. Videre legges det vekt på utformingen av, innholdet av og konsekvensene av de vedtak som styringsorganene fatter. Statsvitenskapen er opptatt av sammenligningen av ulike styreformer og deres teoretiske begrunnelse. Studiet av konflikt og samarbeid i verdenssam funnet står også sentralt. Det har vist seg hensiktsmessig å dele faget opp i følgende hovedområder: 1. Politisk teori, metode og andre fellesemner omfatter politisk id€historie, grunnlagsproblemer og analytiske tilnermingsmater til studiet av politikk og politisk historie og fagdidaktikk. 2. Internasjonal politikk omfatter studiet av staters utenrikspolitikk og utformingen av denne samt studiet av samhandling mellom nasjoner. 3. Politisk atferd er betegnelsen på studiet av den virksomhet som tar sikte på å påvirke det politiske system, bl.a. valg, folkemening og representasjon. 4. Offentlig politikk og administrasjon er betegnelsen på studiet av politiske systemer, politiske institusjoner, offentlige avgjørelsesprosesser og innholdet i offentlige beslutninger. Inndelingen i disse områdene angir til en viss grad arbeidsdelingen innen faget, men må i første rekke ses som et praktisk hjelpemiddel for organiseringen av undervisningen. De er ikke klart atskilte fagområder. Det er anledning til å avlegge eksamen i statsvitenskap grunnfag, mellomfag og hovedfag. Det er også anledning til å avlegge magistergradseksamen i statsvitenskap. De som tar sikte på magistergraden, anbefales å begynne med grunnfag og mellomfag. (Se forøvrig reglement om magistergraden bak boka. Forskrifter for magistergraden statsvitenskap fås på instituttet.) Grunnfaget tar sikte på å gi en generell innføring i de fire statsvitenskapelige hovedområder: politisk teori, politisk atferd, offentlig politikk og administrasjon, og internasjonal politikk. Det vil bli lagt spesiell vekt på at studenten skal utvikle en selvstendig faglig forståelse og oppøve evnen til å bygge ut resonnementer på en systematisk måte. Grunnfaget gir også en innføring i metode og statistikk gjennom en egen forelesningsrekke med en separat eksamen.
STATSVITENSKAP 137 Området politisk teori er delt opp i fire emner. I det første presenteres faget og fagområdet mer generelt. Dette emnet har altså en innførende like mye som et teoretisk siktemål. Også tilnærmingsmåter tas opp under dette emnet; her diskuteres hva ulike begrepsapparater, fremgangsmåter og problemstillinger kan gi av kunnskap om stat og samfunn. Under gjennomgangen av dette emne vil også arbeider som er plassert under andre punkter bli tatt med i diskusjonen. De øvrige tre emner er spesifikt politiskteoretiske. Det første, og største, av disse omfatter de viktigste klassiske og moderne makropolitiske teorier med et filosofisk preg og et overveiende normativt siktemål. Under det etterfølgende emne, demokratiteori, diskuteres ulike avgrensninger av begrepet «demokrati», hvilke verdier demokratiet kan eller skal tjene, og demokratiets faktiske funksjonsmåte og betingelser. Under emnet statsteori behandles statsbegrepet, spørsmål vedrørende rettssikkerhet og planlegging, og forholdet mellom økonomi, politikk og administrasjon. 1.1. Statsvitenskapens gjenstand, grunnlagsproblemer og tilnærmingsmåter Baldersheim, Harald: Forvaltningsorganisasjon og samfunnsstruktur. Oslo, Universitetsforlaget, 197 5. Kap. 1: «Innleiing» Kap. 2: «Totalplan-teorier», s. 13-25 Kap. 3: «Funksjonalistiske modellar», s. 29-39 og 55--56. Kap. 4: «Termostatmodellar», s. 57-63 Kap. 5: «Input-output-tenking». Berg, Ole: «Politikk og politikkens rolle i samfunnet». Hefte GF-Teori-1. Skirbekk, Gunnar: Filosofihistorie. Bind l og 2, Bergen, Universitetsforlaget, 1980. Faglig relevante deler fra følgende kapitler: Fra bind 1: Kap. 7: «Framveksten av naturvitenskaskapen» Fra bind 2: Kap. 20: «Framveksten av samfunnsvitenskapen» Kap. 21: «Glimt frå samtidsfilosofien». De utvalgte originaltekster inngår ikke i pensum. Kfr. også Lively, kap. 3 og Hernes, s. 11- 1.2 Politisk teori: klassisk og moderne Skirbekk, Gunnar: Filosofihistorie. Bind 1 og 2, Bergen, Universitetsforlaget, 1980. Faglig relevante deler fra folgende kapitler: Fra bind 1: Kap. 2: «Platon - idealstaten: utdanning, og all makt hos 'ekspertane'» Kap. 3: «Aristoteles - politeia: politikk som rasjonelt samliv» Kap. 8: «Machiavelli - 'realpolitikk': politikk som manipulasjon» Kap. 9: «Hobbes individ og sjolvberging» Kap. 11: Locke, Hume -- britisk empirisme» Kap. 12: «Liberalisme og konservatisme» Fra bind 2: Kap. 13: «Utilitarianisme og sosoalliberalisme» Kap. 14: «Kant grunngiving av individuelle rettar» Kap. 15: «Hegel - # historie og dialektikk» Kap. 16: «Marx produktivkrefter og klassekamp» Kap. 19: «Sosialisme og fascisme». De utvalgte originaltekster inngår ikke pensum. 1.3 Demokratiteori Lively, Jack: Democracy. Oxford, Basil Blackwell, 1975. Christophersen, Jens A.: Representant og velger. Oslo, Universitetsforlaget, 1969. 1 Statsteori Davis, James C.: Towards a Theory of Revolution. GP-Teori 2.
Hernes, Gudmund (red.): Forhandlingsøkonomi og blandingsadministrasjon. Bergen, Universitetsforlaget, 1978. Kap. 1: Hernes, Gudmund: «Makt, blandingsøkonomi og blandingsadministrasjon». Internasjonal politikk er inndelt i fem emneområder. I det første presenteres en del problemer i forbindelse med utformingen av et lands utenrikspolitikk, valg av målsetninger og virkemidler. I det andre emneområdet rettes oppmerksomheten mot mulige forklaringer på staters ulike atferd i det internasjonale system. Konflikt og samarbeid mellom stater er temaet for den neste og største del av pensum. En rekke samarbeidsformer på det økonomiske og politiske plan blir omtalt. I tillegg drøftes mer og mindre voldelige former for konfliktatferd. I denne delen er det også tatt med mer detaljerte analyser av et par viktige internasjonale konflikter i moderne tid. Emneområde fire heter nordisk politikk og gir en innføring i den aktuelle situasjon i det nordiske samarbeid. Det siste emneområdet er en framstilling av viktige sider ved norsk utenrikspolitikk fra 1945 og fram til i dag. Det forutsettes at studentene har kjennskap til hovedpunktene i moderne verdenshistorie, f.eks. gjennom: Holmberg, Åke og Trulstrup, Ake: Historien efter 1914. København, Munksgaard, 1974. 2.1 Staters atferd A. Utenrikspolitikk: særpreg og mål Holsti, K.J: International Politics. New Jersey, Englewood Cliffs, 3rd bd., 1977. Ch. 4: «Foreign Policy Orientation and National Roles». Ch. 5: «Foreign Policy Objectives». B. Utenrikspolitikk: virkemidler Holsti, International Politics. New Jersey, Englewood Cliffs, 3rd bd., 1977. Ch. 6: «Foreign Policy Actions: Power, Capability, and Influence» Ch. 7: «The Instruments of Policy: Diplomatic Bargaining» Ch. 8: «The Instruments of Policy: Propaganda» Ch. 10: «Clandestine Actions and Military Intervention» Ch. 11: «Weapons, War and Political Influence». 2.2 Arsaker til staters atferd Holsti, International Politics. New Jersey, Englewood Cliffs, 1974, 3rd bd., 1977. Ch. 12: «Explanations of Foreign Policy Outputs». 2.3 Samhandling mellom stater A. Samarbeid, interstatlige organisasjoner og regimer Spero, Joan Edelman: The Politics of International Economic Relations. London, George Allen & Unwin, 2nd bd., 1981. Ch. 2: «International Monetary Management» Ch. 3: «International Trade and Domestic Politics» Ch. 4: «The Multinational Corporation and the Absence of Management». Luard, Evan: The United Nations: How It Works and What It Does. London, The MacMillan Press, 1979. Chr. 1: «The Security Council: Keeping the Peace» Ch. 2: «The General Assembly: Discussion of World Issues» Ch. 3: «The Economic and Social Institutions: Securing a Fairer World» Ch. 7: «The Fundamental Political Problems». Sæter, Martin: Det europeiske fellesskap. Revidert utgave. Oslo, Universitetsforlaget, 1980. Motsetninger, konflikter og konfliktløsning Holsti, International Politics. New Jersey, Englewood Cliffs, 3rd bd., 1977.
STATSVITENSKAP Ch. 15: «The Interaction of States: Conflict and Conflict Resolution». Spero, Joan Edelman: The Politics of International Economic Relations. London, George Allen & Unwin, 2nd bd., 1981. Ch. 5: «The North-South System and the Possibility of Change» Ch. 6: «The Use of Aid» Ch. 7: «Trade Strategy» Ch. 8: «Managing the Multinational Corporation». 2.4 Nordisk politikk Andren, Nils: «Prospects for the Nordic Security Pattern». Hefte GF-IP-9. Wiklund, Claes & Sundelius, Bengt: «Nordic Cooperation in the Seventies: Trends and Patterns», Hefte GF-IP-3. 2.5 Norsk utenrikspolitikk Berg, Trond og Pharo, Helge 0. (red.): Vekst og velstand: Norsk politisk historie 1945-1965. Oslo, Universitetsforlaget, 1977. Eriksen, Knut E.: «Norge i det vestlige samarbeidet». Pharo, Helge 0.: «Norge og den tredje verden». Traavik, Kim og 0streng, Willy: «Security and Ocean Law: Norway and the Soviet Union in the Barents Sea», Hefte GF-IP- Skogan, John Kristen: «Virkemidler, begrensninger og forutsetninger i norsk sikkerhetspolitikk», Hefte GF-IP-7. Sæter, Martin: Det europeiske fellesskap. Revidert utgave. Oslo, Universitetsforlaget, 1980. Kapitlet om norsk EF-politikk. Løvbræk, Asbjørn og Ofstad, Arve: «The Role of Like-Minded Countries in the North-South Contradiction: The Case of Norway's Policy towards a NIEO», Hefte GF-IP-10. Ingebrigtsen, Jan: «Norskehavets strategiske betydning som funksjon av Sovjetunionens Nordflåtes operasjoner», Hefte GF-JP-11. Dette området er delt opp i fem emner. Først behandles selve den offentlige mening. Det neste og mest omfattende emnet gjelder de politiske utslag som meningsdannelsen har fått først og fremst gjennom samfunnsborgernes stemmegivning ved valg, og i noen grad ved folkeavstemninger om bestemte saker. Deretter blir lederskapsspørsmål tatt opp, i det partiene behandles som det tredje emne og interesseorganisasjonene som det fjerde. Til slutt behandles forskjellige former for politisk påvirkning utenom de regelmessig brukte innflytelseskanaler. 3 .1 Meningsdannelse og kommunikasjon Olsen, Johan P. (red.): Meninger og makt. Universitetsforlaget, Bergen 1980. Kap. 1: Olsen, Johan P. og Sætren, Harald: «Massemedier, eliter og menigmann». Høyer, Svennik: Om makt og medier. Kap. 2 i Massemedier, NOU:30 1982. 3.2 Valg og folkeavstemninger Valen, Henry: Valg og politik k et samfunn i endring. NKS-forlaget, Oslo 1981. Hernes, Gudmund og Martinussen, Willy: Demokrati og politiske ressurser. NOU 1980:7, kap. 2 og 3. Rokkan, Stein: «Geography, Religion and Social Class. Crosscutting Cleavages in Norwegian Politics.» I Lipset & Rokkan (eds.): Party Systems and Voter Alignments. The Free Press, New York 1967. Stensil. Rokkan, Stein: «Norway: Numerical Democracy and Corporate Pluralism». I Dahl, Robert A. (ed.): Political Oppositions in Western Democracies, Yale University Press 1966. Stensil. Nilson, Sten Sparre: «Folkeavstemninger i Norden.» Hefte GF-PA-5. Hernes, Helga: «Staten -- Kvinner ingen adgang?» Universitetsforlaget 1982.
STATSVITENSKAP 3.3 Partier og politisk lederskap Eliassen, Kjell A.: «Politisk rekruttering og politisk endring». Hefte GF-PA-7. Hellevik, Ottar: Stortinget- # en sosial elite? Pax Forlag A/S, Oslo 1969. Kap. 5-9. 3.4 Interesseorganisasjoner Hernes, Gudmund og Martinussen, Willy: Demokrati og politiske ressurser, NOU 1980:7, kap. 4. 3.5 Irregulær politikk Olsen, Johan P. og Sætren, Harald: Aksjoner og Demokrati, Universitetsforlaget 1980, del I og II. Offentlig politikk og administrasjon omfatter åtte emner. Disse emnene kan deles inn i tre grupper. Første gruppe består av emnene til og omfatter de statlige institusjoner og de prosesser som er knyttet til dem. I annen gruppe tas den nasjonale offentlige politikk opp, dens virkemidler i emne 5 og dens innhold i emne 6. Siste gruppe gjelder lokal politikk og tas opp i emnene 7 og 8. Først behandles forholdet mellom stat, fylke og kommune og så de fylkeskommunale og primærkommunale politiske systemer. Som historisk bakgrunn forutsettes det kjennskap til Bergh, Trond og Pahro, 0. Vekst og velstand: norsk politisk historie 1945-1965. Oslo, Universitetsforlaget, 1977. Lundestad, Geir: «Hovedtendenser i norsk politikk 1945-65.» Denne artikkelen skal også leses i tilknytning til pensum i politisk atferd. 4.1 Stortinget: parlamentarisme Berg, Ole: Hvor demokratisk? Oslo, Universitetsforlaget, 1978. Fra kap. 2 (s. 66- 78): «Stortinget». Debes, Jan: Statsadministrasjonen. Oslo, NKS-forlaget, Kap. 23: «Noen må kontrollere». Torgersen, Ulf: Stortinget og partikampen og Skifte av regjering. 1978. Stensil. 4.2 Regjeringen Berg, Ole: Hvor demokratisk? Oslo, Universitetsforlaget, 1978. Fra kap. 2 (s. 79-- 86): «Regjeringen». Debes, Jan: Statsadministrasjonen. Oslo, NKS-forlaget, 1978. Kap. 7: «Statsministeren og hans kontor». Torgersen, Ulf: Organiseringen av politisk strid. 1978. Stensil. 4.3 Statsforvaltningen Baldersheim, Harald: Forvaltningsorganisasjon og samfunnsstruktur. Oslo, Universitetsforlaget, 1975. Kap. 3: «Funksjonalistiske modellar», s. 39-55. Berg, Ole: Hvor demokratisk? Oslo, Universitetsforlaget, 1978. Fra kap. 2 (s. 86-- 96): «Forvaltningen». Debes, Jan: Statsadministrasjonen. Oslo, NKS-forlaget, Kap. 1: «Statstjenesten - noen tall og begreper». Kap. 2: «Statsforvaltingens oppgaver». Kap. 3: «Arbeidsdeling og samordning». Kap. 4: «Sjefens hjelpere». Kap. 5: «Departementene utviklingen fram til». Kap. 6: «Direktorat eller departement». Kfr. også kap. 8-22 oppført under pkt. 4.6. Lægreid, Per og Olsen, Johan P.: Byråkrati og beslutninger. Bergen, Universitetsforlaget, 1978. Fra kap. «Representativitet og politisk styring», s. 11-32. Kap. 2: «Representativitet og rekrutteringsveier». Kap. 3: «Representativitet, byrakratisk biografi og forvaltningsstruktur». Kap. 7: «Byråkrati, representativitet og innflytelse». 4.4 Domstolene Berg, «Domstolene».
4.5 Offentlig politikk: virkemidler Baldersheim, Harald: Forvaltningsorganisasjon og samfunnsstruktur. Oslo, Universitetsforlaget, 1975. Kap. 4: «Termostatmodellar», s. 74-80. Berg, Ole: Hvor demokratisk? Oslo, Universitetsforlaget, 1978. Fra kap. 3 (s. 103-119): «Uttaksprosessene: måtene det styres pa.» Østerud, Øyvind: Det planlagte samfunn. Oslo, Gyldendal, 1979. Kap. I: «Planleggingsteori og planleggingssosiologi». Kap. V: «Et norsk planleggingssystem vokser fram». Kap. VI: «Planleggingsform og fremtidshorisont». Kap. VII: «Korporatisme og planleggingssystem». Kap. VIII: «Et planleggingssystem under stress». Kap. IX: «Planlegging for vekst og velstand». Kfr. også Sejersted, oppført under pkt. 1.4. 4.6 Offentlig politikk: innhold Baldersheim, Harald: Forvaltningsorganisasjon og samfunnsstruktur. Oslo, Universitetsforlaget, 1975. Kap. 4: «Termostatmodellarn, s. 80--92. Berg, Ole: Hvor demokratisk? Oslo, Universitetsforlaget, 1978. Fra kap. 3 (s. 120--141): «Innholdet i offentlig politikk». Debes, Jan: Statsadministrasjonen. Oslo, NKS-forlaget, 1978. Kap. 8--22 om de enkelte departementer. Hernes, Gudmund (red.): Forhandlingsøkonomi og blandingsadministrasjon. Bergen, Universitetsforlaget, 1978. Kap. 4: Berrefjord, Ole og Hernes, Gudmund: «Markedsforvitring og statsbygging». Holter, Harriet m.fl.: Familien i klassesamfunnet. Oslo, Pax, 1978. Kap. 1: Holter, Harriet og Ve, Hildur: «Familiepolitikk og politisk analyse av familien». 4. Lokal politikk: oppgavefordelingen mellom det nasjonale og de lokale politiske systemer Kjellberg, Francesco og Hansen, Tore: Det kommunale hamskifte. Oslo, Gyldendal, 1979. Kap. 1: «Verdiene ved det kommunale selvstyre». Kap. 2: «Reformer i etterkrigstiden». Kap. 4: «Kommunal økonomi». Lokal politikk: de politiske systemer fylker og kommuner Kjellberg, Francesco og Hansen, Tore: Det kommunale hamskifte. Oslo, Gyldendal, 1979. Kap. 3: «Deltakelsen i det kommunalpolitiske liv». Kap. 5: «Arbeidet med de kommunale budsjetter». Kfr. også kap. 4. 5. Hellevik, Ottar: Forskningsmetode i sosiologi og statsvitenskap. Oslo, Universitetsforlaget, 1980. Hele boken, med unntak av sidene: 48-52 (Nærmere om deduksjon), 129--140 (Sammensatte skalaer), 235-240 (Regresjonsanalyse), 253--256 (Forklaring av utfallet av kontrollen), 256-257 (Multivariat korrelasjons- og regresjonsanalyse), 257-271 (Sammenslaing av variabler til indekser), 271--286 (Gruppering av enheter), 341-344 (Estimering). Det kan bli foretatt justeringer i pensum. Gjeldende pensumliste fås ved henvendelse til instituttets ekspedisjonskontor. Fagdidaktisk kompendium, Inst. for statsvitenskap 1984. Grunnfaget er beregnet strekke seg over to semestre. Nye kurs settes i gang hvert semester. Ingen kurs er obligatoriske, men studentene oppfordres til å følge og delta aktivt i dem.
STATSVITENSKAP Det gis hvert semester forelesninger hoveddelens fire hovedområder: 1. Politisk teori. 2. Internasjonal politikk. 3. Offentlig politikk og administrasjon. 4. Politisk atferd. Forelesningene blir lagt opp slik at det er naturlig å velge områdene 1 og 2 i første semester og områdene 3 og 4 i annet semester. I tilknytning til de fire hovedforelesningene holdes det seminarer. Seminarundervisningen er basert på aktiv deltakelse i løsningen av faglige arbeidsoppgaver. De som ikke ønsker eller ikke har anledning til å påta seg slike oppgaver, skal ikke melde seg til seminarundervisning. Studentene forutsettes a legge opp kollokvier på egen hånd. Kurset i metode/statistikk strekker seg over to semestre. Det består av ukentlige forelesninger og seminarer. Nye kurs settes i gang hvert semester. Av hensyn til bl.a. deltidsstudenter forsøker instituttet a legge en del av undervisningen til kveldstid. Grunnfagseksamen består av: Eksamen i hoveddelen, 2 skriftlige prøver pa 8 timer hver. Det holdes også en muntlig prøve i hoveddelen. - Eksamen i metode/statistikk, 1 skriftlig prøve på 4 timer. Grunnfagseksamen holdes hvert semester. Undervisningen er lagt opp slik at studentene skal ta eksamen (både i hoveddelen og i metode/statistikk) etter I års studium. Det kan bli gitt eksamensoppgaver i hoveddelen som forutsetter at man kjenner pensum i metode/statistikk, og det kan bli gitt oppgaver i metode/statistikk som forutsetter at pensum i hoveddelen er kjent. Den endelige grunnfagskarakter beregnes slik at eksamen i hoveddelen (de to 8-timers prøver og muntlig) gis 16 vekttall og eksamen i metode/statistikk 4 vekttall. Mellomfaget består av grunnfaget og et mellomfagstillegg av ett semesters varighet. Mellomfagstillegget skal gi utdypet kjennskap til og forståelse av hovedområdene politisk atferd og komparativ politikk, offentlig politikk og administrasjon, og internasjonal politikk. 1.1 Politisk utvikling og institusjonalisering Almond, Gabriel & Powell, G. Bingham Jr.: Comparative Politics: A Developmental Approach. Boston/Toronto, Little, Brown and Company (Inc.), 1960. Ch. I: «Introduction». CH. II: «An Overview». Trykt opp som Hefte MF-PA-3. Pye, Lucian W.: Aspects of Political Development. Boston/Toronto, Little, Brown and Company (Inc.), 1966. Ch. II: The Concept of Political Development». Ch. Ill: «The Need for Theory». sterud, 0yvind: Utviklingsteori og historisk endring. Oslo, Gyldendal, 1978. Kap. 1: «Ny-evolusjonisme 1: Evolusjon og funksjon». Kap. 5: «Ny-marxisme og avhengighetsteori». Benera, L. & Sen, G.: «Accumulation, Reproduction, and Women's Role in Economic Development: Boserup Revisited», i SIGNS, Winter 1981, vol. 7, number 2, s. 279--298, ialt 21 sider. Bendix, Reinhard et al. (eds.): State and Society. Berkeley, University of California Press, 1973. Collins, Randall: «A Comparative Approach to Political Sociology». 1.2 Nasjonsbygging og politisk utvikling Bendix, Reinhard: Natio-Building and Citizenship. Berkeley/Los Angeles/London, University of California Press, 1977.
STATSVITENSKAP Ch. 1: «Studies of our Changing Social Order». Ch. 2: «Premodern Structures and Transformation of Western European Societies». Ch. 3: «Transformations of Western European Societies since the Eighteenth Century». Østerud, Øyvind: Utviklingsteori og historisk endring. Oslo, Gyldendal, 1978. Kap. 7: «Nasjonsbygging». 1.3 Revolusjonære endringsprosesser («revolusjonsteori») Kumar, Krishan (ed.): Revolution: Readings in Politics and Society. London, Weidenfeld & Nicolson Ltd., 1976. «Introduction». Trykt opp som Hefte MF- Wolf, Eric Peasant Wars of the Twentieth Century. London, Faber and Faber, 1973. «Conclusion». Trykt opp som Hefte 1 Vestlige politiske systemer Smith, Gordon: Politics in Western Europe, 3. ed., London, Heinemann, 1980. Ch. 1: «Introduction: The Politics of Liberal Society». Ch. 2: «Politics and Society». Ch. 3: «Pluralist Politics: Parties and Interests». Ch. 4: «Party Systems». Ch. 5: «Constitutional Balance». Ch. 6: «Non-Democratic Variants». Rose, Richard (ed.): Challenge to Governance. Studies in overloaded politics. London, Sage, 1980. Ch. 1: Rose, R.: «The Nature of the Challenge». Ch. 2: Kaare, M.: «The Crisis of Authority. Myth and Reality». 2.1 Beslutningsteori A. Rasjonalitetsproblemer Simon, Herbert A.: Administrative Behavior. New York, The Free Press, 1976. Ch. IV: «Rationality in Administrative Behavior». Ch. V: «The Psychology of Administrative Decisions». B. Organisasjonsteori og dens historie Etzioni, Amitai: Moderne organisasjoner. Oslo, Tanum-Norli, 1978. «Fornuft og lykke: Organisasjonens dilemma». «Organisasjonens målsetting: Herre eller tjener?» «Den klassiske synsmåten». «Fra Human Relations til strukturalistene». «Organisatorisk kontroll og andre faktorer». Foreligger også i svensk og engelsk utgave. Torgersen, Ulf: «Seks forelesninger om organisasjonsstruktur og organisasjonsliv». Hefte MF-OPA-5 1. forelesning. 2.2 Byråkratier og deres omgivelser A. Byråkratiske organisasjoner Weber, Max: Makt og byråkrati. Oslo, Gyldendal, 1971. Kap. V: «Byråkrati», pkt. 1-11 (s. 107--143). Etzioni, Amitai: Moderne organisasjoner. Oslo, Tanum-Norli, 1978. «Byrakratier: Struktur og legitimering». «Administrativ autoritet». Foreligger også i svensk og engelsk utgave. Stinchcombe, Arthur: «The Bureaucratic Model and Career Organization», Hefte MF-OPA-1. Torgersen, Ulf: «Seks forelesninger om organisasjonsstruktur og organisasjonsliv». Hefte MF-OPA-5. 2. og 3. forelesning. B. Omgivelsene Simon, Herbert A.: Administrative Behavior. New York, The Free Press, 1976. Ch. X: «Loyalties and Organizational Identification». Bendix, Reinhard: Nation-Building and Citizenship.
144 STATSVITENSKAP don, University of California Press, 1977. Ch. 4: «Administrative Authority in the Nation-State». Selznick, Philip: Leadership in Administration. New York/Evanston/London, Harper & Row Publishers, 1957. Ch. 2: «Routine and Critical Decisions». Ch. 4: «The Institutional Embodiment of Purpose». Thompson, James D.: Hur organisationer fungerar. Stockholm, Prisma, 1977. Kap. 3: «Organisationernas domin». Kap. «Organisationens rationalitet och struktur». Foreligger også i engelsk utgave. 2.3 Offentlig politikk Tarschys, Daniel: «The Growth of Public Expenditures: Nine Modes of Explanation», i Hefte MF-OPA-3. Østerud, Øyvind: Det planlagte samfunn. Oslo, Gyldendal, 1979. Kap. II: «Planøkonomi i den store tradisjonen». Kap. III: «Fra merkantilisme til nymerkantilisme? ?» Kap. IV: «Offentlig styring og kenyansk revolusjon». Olsen, Johan P. (red.): Politisk organisering. Bergen, Universitetsforlaget, 1978. Kap. 2: Egeberg, Morten, Olsen, Johan P. g Sætren, Harald: «Organisasjonssamfunnet og den segmenterte stat». Kjellberg, Francesco: «Do policies (really) determine politics?» Hefte MF-OPA-4. Hernes, Gudmund: Makt og avmakt. Bergen, Universitetsforlaget, 1978. Kap. 20: «Konsekvensanalyse». Kap. 21: «Summerings-prosesser og totalvirkninger». Kap. 22: «Systemtvang». Kap. 23: «Organisasjonshindringer». Gulbrandsen, Lars & Torgersen, Ulf: «Market Interest and Moral Indignation», Hefte MF-OPA-2. 3.1 Forklaringer av staters atferd Allison, Graham T.: «Conceptual Models and the Cuban Missile Crisis», Hefte MF- IP-12. 3.2 Internasjonal organisasjon og integrasjon Jacobsen, Kurt: The General Assembly of the United Nations. Oslo, Universitetsforlaget, 1978. Ch. 2: «Interest Articulation and Aggregation». Ch. 3: «System Maintenance, Adaption, and Development of Legitimacy». Weiss, Thomas George: «The Reality of International Administration», Hefte MF- IP-1. Keohane, Robert 0. & Nye, Joseph S., Jr.: «Power and Interpendence». Boston, Little Brown Company, 1977. Kap. 1 og 2. 3 Sikkerhetspolitikk og rustningsproblemer Agrell, Wilhelm: Rustningens drivkra/ter - en diskussion av den militdr-teknologiska utvecklingen. Politisk orientering. Lund: Studentlitteratur, 1981. Kap. 2: «Den verkorda nedrustningen». Kap. 3: «Teorin om drivkrafterna». Kap. 4: «Rustningens drivkrafter en sammanfattning». Krass, Allan: «The evolution of military technology and deterrence strategy». Hefte MF-IP-13. Kfr. også Allison, oppført under pkt. 3.1. 3.4 Imperialisme og økonomisk avhengighet Galtung, Johan: «A Structural Theory of Imperialism», Hefte MF-IP-5. Pkt. 7 er statarisk pensum, resten er kursorisk. Hymer, Stephen: «The Multinational Corporation and the Law of Uneven Development», Hefte MF-IP-2.
Owen, Roger & Sutcliffe, Bob (eds.): Studies in the Theory of Imperialism. London, Longman, 1980. Ch. I: Kemp, Tom: «The Marxist Theory of Imperialism». Ch. II: Brown, Michael Barratt: «A Critique of Marxist Theories of Imperialism». Ch. V: Robinson, Ronald: «Non-European Foundations of European Imperialism: Sketch for a Theory of Collaboration». Ch. VI: Magdoff, Harry: «Imperialism without Colonies». 3.5 Internasjonale ressursproblemer Orr, David W.: «Modernization and Conflict», Hefte MF-IP-14. Soroos, Marvin S.: «The Commons and Lifeboat as Guides for International Ecological Policy», Hefte MF-IP-15. Wallensteen, Peter: «Scarce Goods as Political Weapons: The Case of Food». Hefte MF-IP-7. Spero, Joan Edelman: The Politics of International Economic Relations. London, George Allen & Unwin, 1977. Ch. 9: «Oil and Cartel Power». For grunnfagsdelen, se denne. Mellomfagstillegget er beregnet å strekke seg over ett semester. Det gis forelesninger i hvert av hovedområdene: 1. Politisk atferd og komparativ politikk. 2. Offentlig politikk og administrasjon. 3. Internasjonal politikk. I tilknytning til hovedforelesningene holdes det seminarer. Studentene oppfordres til å delta aktivt i disse, også med oppgaveskrivning. Av hensyn til bl.a. deltidsstudier forsøker instituttet å legge en del av undervisningen til kveldstid. Det er også satt av tid til kollokvier. lokvier må studentene selv organisere. Såfremt en har tilgjengelige lærerkrefter, vil det bli gitt veiledningsseminarer for mellomfagsoppgavene. For a kunne melde seg til eksamen i mellomfagstillegget kreves at kandidaten har bestått grunnfagseksamen i statsvitenskap i tidligere semestre eller at kandidaten melder seg opp til grunnfagseksamen samtidig med oppmelding til eksamen i mellomfagstillegget. I siste tilfelle gis det ikke sensur for eksamen i mellomfagstillegget dersom kandidaten ikke består grunnfagseksamen. Eksamen består av en semesteroppgave, en skriftlig prøve på åtte timer, og en muntlig prøve. Tema for semesteroppgaven velges fritt av studenten selv. Semesteroppgaven skal ikke overstige sider. Innleveringsfristen for semesteroppgaven faller ca. uker etter dagen for den skriftlige prøve. Den noyaktige dato for innleveringsfristen blir gjort kjent ved oppslag. Kandidater som ikke har levert semesteroppgave innen fristens utløp, forutsettes å ha trukket seg fra eksamen. Eksamen i mellomfagstillegget i statsvitenskap er å betrakte som en helhet. En student som går opp til ny prøve, kan imidlertid legge fram en semesteroppgave som har vært benyttet ved tidligere framstilling til mellomfagseksamen. I slike tilfeller blir oppgaven bedømt på nytt på fritt grunnlag. Det gis ikke anledning til a forbedre resultatet bare ved å levere ny semesteroppgave. Det må i tillegg avlegges ny skriftlig eksamen. Ved beregning av karakterenfør muntlig prøve i mellomfagstillegget teller semesteroppgaven og skriftlig eksamen ½. Både ved den skriftlige og den muntlige prøve blir kandidaten prøvet i den del av det obligatoriske pensum som går ut over grunnfagspensum. Ved den muntlige prøve kan det dessuten bli eksaminert i tilknytning til semesteroppgaven. Dersom eksamen i grunnfagets kurs i metode/statistikk (4 timer) ikke tidligere er bestått, avlegges denne samtidig med eksamen i mellomfagstillegget. Karakteren for grunnfaget, inkludert eksamen i metode/ statistikk, teller %, og karakteren for mellomfagstillegget , ved beregning av den endelige karakter for mellomfagseksamen. Den som skal begynne på hovedfagsstudiet, må ha bestått mellomfagseksamen i statsvitenskap (grunnfagseksamens hoveddel, metode/statistikk og mellomfagstillegget). Karakteren må vaere 2.7 eller bedre enten i hele mellomfaget eller i mellomfagstillegget. Det anbefales at eksamen i de to andre fag under den lavere grad er avlagt. Studenter som har tatt grunnfagseksamen etter gammel studieordning (før 1969) uten metode og statistikk og heller ikke har avlagt andre prøver i statistikk under samfunnsvitenskapelig embedseksamen (se prøve i samfunnsvitenskapelig statistikk i boka), må avlegge eksamen i grunnfagets kurs i metode med statistikk før de begynner på hovedfaget. Statsvitenskap hovedfag består av i alt 40 vekttall. Disse oppnås på følgende to måter: ved et obligatorisk metodekurs (skriftlig eksamen, timer). 2 ved et obligatorisk metodeseminar (seminaroppgave). 16 ved 4 selvvalgte kurs (4-vekttallskurs) (skriftlig prøve, timer). 4 ved 2 selvvalgte seminarer (2-vekttallsseminar) (seminaroppgave). 14 ved en vitenskapelig undersokelse («hovedoppgave») (veiledende sideramme 70--130). Muntlig prøve i tilknytning til hovedoppgaven. De valgfrie kursene og seminarene kan hentes fra emnegruppene politisk teori, metode og andre fellesemner, offentlig politikk og administrasjon, politisk atferd og internasjonal politikk. I en cand.polit. kombinasjon er det ikke anledning til åta mer enn to såkalte områdekurs (se kurslisten). Hovedoppgaven skal bygge på en selvstendig undersøkelse av et nærmere avgrenset problem. Den skal vise at studenten har innsikt i vitenskapelige metoder og selv kan bruke dem. Studenten bør allerede i hovedfagets første semester velge tema for sin undersøkelse. Temavalg og opplegg skal drøftes med en eller flere av lererne i faget. Det er utarbeidet et stensilhefte (POLITICO Nr. 23) om arbeidet med hovedoppgaven, som kan fås ved henvendelse til Instituttet. Studentene bør så tidlig som mulig i arbeidet med hovedoppgaven få oppnevnt et veiledningsutvalg. Retningslinjer for veiledningen kan fås ved henvendelse til Instituttet. Studenter som har tatt sine 26 kursvekttall før hovedoppgaven innleveres, kan innlevere hovedoppgaven når som helst i semestret. Studenten skal da kunne avslutte muntlig prøve innen 1 måned fra innleveringsdatoen, eksklusive feriene. I denne tidsfrist kan ikke medregnes tiden 15. mai- 15. juni eller 15. november-15. desember. Det innebærer at hovedoppgaven må være levert senest den 1. april i vårsemestret og den 1. oktober i høstsemestret for at forfatteren skal kunne regne med avsluttende eksamen i samme semester. Hovedoppgaven skal leveres til instituttet i innbundne eksemplarer. Sammen med hovedoppgaven leveres et sammendrag av hovedoppgaven. Sammendraget skal vere kort n side kan vere en passende norm - og skrevet slik at en utenforstående får mulighet til å danne seg et inntrykk av innholdet i oppgaven. Mer konkret bør sammendraget gi opplysninger om: 1) Hovedproblemstilling(er). 2) Kilder for data. 3) Metoder som er brukt for innsamling og analyse av data. 4) Viktigste resultater.
STATSVITENSKAP Hovedfagets 40 vekttall oppnås på følgende måte: 4 ved et obligatorisk metodekurs (6 timers skriftlig eksamen) 2 ved et obligatorisk metodeseminar (seminaroppgave) 20 ved 5 selvvalgte kurs (4-vekttalls-kurs) (6 timers skriftlig eksamen) 4 ved 2 selvvalgte seminarer (2-vekttallsserninarer) (seminaroppgave) 10 ved en vitenskapelig undersokelse («alternativ hovedoppgave») ( veiledende sideramme 50--70) Muntlig prøve i tilknytning til den alternative hovedoppgaven. De valgfrie kursene og seminarene kan hentes fra emnegruppene politisk teori, metode og andre fellesemner, offentlig politikk og administrasjon, politisk atferd og internasjonal politikk. I en cand.polit.-kornbinasjon er det ikke anledning til åta mer enn to såkalte områdekurs (se kurslisten). «Alternativ hovedoppgave» innebærer at studenten får et oppgitt emne, med tilknytning til fullførte undervisningstiltak, og en tidsramme på Nærmere opplysninger om vilkår for a kunne benytte denne varianten, søknad, veiledning og innlevering finnes i «Reglement for alternativ hovedoppgave med oppgitt emne og tidsbegrensning». Reglementet gjengis nedenfor. Det er utarbeidet en overgangsordning for dem som ønsker å benytte «variant B», men som har avlagt kurs-eksamener under tidligere ordninger. Denne «overgangsordningen» fas ved Ekspedisjonskontoret.
§ 1 Studenter som har fullført all kurs- og seminarundervisning, eventuelt med unntak av det obligatoriske metodeseminaret, kan søke instituttet om å få skrive hovedoppgave under en alternativ ordning med oppgitt terna og tidsfrist i stedet for den ordinære, selvvalgte hovedoppgaven. Søknad kan leveres med forbehold om at kurs- eller seminardeltakelse fra samme semester vil bli godkjent. Søknad om å bli tildelt emne for hovedoppgaven utfylles på eget skjema, og leveres instituttsekretæren senest 1. november for det påfølgende vårsemestret, og senest mai for det pafolgende hostsemestret. § 3 Oppgaven skal ha tilknytning til ett eller flere av de undervisningstiltak som søkeren har fullført i hovedfagsstudiet. Søkeren angir selv hvilke(t) av disse undervisningstiltakene han/hun prinsipalt ønsker at terna for oppgaven skal hentes fra. Søknaden må inneholde også et subsidiært ønske. § Innkomne søknader vurderes i første instans av vedkommende områdelærer, i samråd med de(n) som leder(ledet) de undervisningstiltak søkeren angir som oppgaveområder. Disse utformer, eventuelt i samarbeid med andre lærere, forslag til terna for oppgaven. Faglærerne må her påse at emnet er utformet slik at en fulltidsstudent skal kunne fullføre arbeidet med oppgaven innenfor den tidsramme som er angitt i § 7. Endelig vedtak om oppgave-tema fattes av et felles oppgavemøte, ledet av formannen i undervisningsutvalget. § 5 Tekst for oppgitt oppgave utleveres 15. januar (eller nærmeste arbeidsdag) for vårsemestret, og 20. august ( eller nærmeste arbeidsdag) for høstsemestret. Når særlige grunner taler for det, kan en student søke om å få oppgaven utlevert på et annet tidspunkt (kfr. § 7).
sammen med oppgaveteksten. En av de lærerne som har vært med på å utforme oppgaveteksten, skal være med i veiledningsutvalget. Veiledning skal normalt finne sted innenfor de fire første månedene av oppgaveperioden, og være begrenset oppad til 3 veiledningsmøter med utvalget. Et kopieringsklart manuskript, renskrevet på maskin må leveres instituttsekretæren senest 6 måneder etter at oppgaveteksten er utlevert. Den enkelte student har selv ansvaret for at denne fristen overholdes. Oppgaven bør normalt være mellom 50 og 70 maskinskrevne sider, A-4, linjeavstand 1½. Sammen med oppgaven skal studenten levere et maskinskrevet sammendrag sider), som angir hovedproblemstilling(er), kilder for data, metoder for innsamling og bearbeiding av data, og de viktigste resultater. Rett til utsettelse av innlevering gir sykdom av mer enn 7 dagers varighet attestert av lege, med det antall dager som overstiger 7. Forventet nedkomst i oppgaveperioden gir rett til å få forskjøvet tidspunktet for utlevering av oppgavetema, eller til utsettelse med innlevering av oppgave, i henhold til bestemmelsene i 3 i «Regler om adgangen til a avbryte eksamen og til a kontinuere ved fakultetets eksamener». § For sensur og muntlig eksamen gjelder de samme retningslinjer som for den ordinære hovedoppgaven. § En student som har fått oppgitt tema for hovedoppgave, kan når som helst gå over til den ordinære hovedoppgavevarianten, eventuelt også benytte det oppgitte tema for den ordinære hovedoppgaven. Instituttet skal snarest underrettes om skifte av oppgavetype. $ Hvis en student ikke ønsker å gjøre bruk av det emnet som er tildelt, kan han/hun soke om å få oppgitt et nytt tema. Reglene i §§ 2-5 kommer til anvendelse også ved en slik senere søknad. STV 601 Grunnlagsproblemer STV 602 Normativ politisk teori STY 603 Spillteori, debatt-teori og forhandlingsteori STV 604 . Beslutningssystemer STV 606 Politisk-økonomiske modeller STV 607 Problemer og metoder i studiet av historiske politiske systemer STV 608 Moderne demokrati: pluralisme STV 609 Demokrati og arbeid STV 610 Betingelser for demokrati: Framvekst, stabilitet, oppløsning STV 621 Metode (tidl. 651) STV 622 Multivariat analyse (tidl. 654) STV 651 Områdekurs i politisk teori 659 STY 661 Områdekurs i politisk historie 669 STY 701 Organisasjonsteori- # og personalanalyse STY 702 Politiske og administrative systemer STY 703 Norske parlamentariske beslutningsprosesser STV 704 Norsk offentlig administrasjon STY 705 Organisasjonsut forming/organisasjonsplanlegging STY 722 Forhandlingssystemer og konfliktlosning STY 723 Lokal administrasjon og politikk STY 724 Offentlig planlegging STY 725 By- og regionplanlegging STY 726 Tildelingsprinsipper og tildelingsrutiner STY 728 Teoretiske tilnærminger i studiet av offentlig politikk STY 730 Offentlig budsjettering STY 751 Utvalgte områder av offentlig politikk. Omradekurs (tidl. 721)
STA TS VITENSKAP STV 801 Valg og politisk atferd STV 802 Partier og politisk lederskap STV 803 Massekommunikasjon og massemedia STV 804 Utviklingsproblematikk STV 805 Politiske og andre eliter STV 806 Interessegrupper STV 807 Profesjoner STV 808 Analyse av partiets atferd STV 809 Politisk representasjon, teori og empiri STV 8 IO Revolusjon og revolusjonsteori STV 811 Ad-hoc-bevegelser STV 812 Militærets politiske rolle STY 813 Lagdeling og politiske ressurser STY 814 Politisk deltakelse - teori og empiri STY 815 Folkeavstemninger STV 816 Holdningsdannelse og offentlig opinion STV 817 Regimetyper og politisk utvikling STV 818 Komparativ politisk analyse STV 819 Nasjon, stat, nasjonalisme STV 820 Utenrikspolitiske holdninger STV 851 Områdekurs STV 901 Utenrikspolitiske beslutningsprosesser STV 920 Sammenliknende utenrikspolitikk STV 903 Makro-orienterte studier av krig og fred STV 904 Integrasjon mellom stater STV 905 Internasjonal organisasjon STV 906 Konflikt og konfliktløsning STV 907 Sikkerhetspolitikk STV 908 Internasjonale forhandlinger STV 909 Utviklingslandene i internasjonal politikk STV 910 Teori i studiet av internasjonal politikk STV 912 Internasjonal økonomisk politikk STV 913 Transnasjonale selskaper STV 914 Internasjonal ressurspolitikk STV 951 og høyere nr.: Områdekurs Noen av disse kursene blir gitt hyppigere enn andre (se Forelesningskatalogen). Fra tid til annen blir kurslisten justert. Det gis også undervisning gjennom seminarer.
I Denne lov gjelder universitetene i Bergen, Oslo, Tromsø og Trondheim, Arkitekthøyskolen i Oslo, Norges handelshøyskole, Norges idrettshøyskole, Norges landbrukshøyskole, Norges veterinærhøyskole og Statens kunstakademi samt de statlige høyskoler Kongen bestemmer. Kongen bestemmer hvilke eksamener og forberedende prøver som kan avholdes, og hvilken tittel den enkelte eksamen berettiger til. Kongen gir tilsvarende bestemmelser om doktorgrader og andre grader. Kongen kan gi et universitet eller en høyskole som ikke har hjemmel for det i særskilt lov, rett til å utnevne æresdoktor ( doctor honoris causa) for betydningsfull vitenskapelig innsats eller fremragende arbeid til gavn for norsk vitenskap. · § 3 Kongen gir forskrifter om 1. fag 2. obligatoriske kurser og praksis 3. eksamensordninger 4. forberedende prøver som skal kreves, og når de må være avlagt. 5. adgangsbegrensning til ny eksamen eller prøve 6. vilkår for å gå opp til eksamen eller prøve dersom slike vilkår ikke er fastsatt ved lov 7. vilkår for tildeling av doktorgrader og andre grader. Styret, det høyeste organ for universitetet eller høyskolen, fremmer forslag om slike forskrifter. Det kan også få fullmakt til selv å gi dem. §4 Eksaminasjonen er offentlig, unntagen i de særlige tilfeller hvor styret for universitetet eller høyskolen bestemmer noe annet. Sensorene oppnevnes av styret. Det avgjør hvem som har ansvaret for oppnevnelse ved uventet forfall. Såvidt mulig skal det ved alle eksamener eller prøver oppnevnes en sensor som ikke hører til ved vedkommende institusjon. 5 Vitnesbyrd om eksamen eller prøve fra en institusjon nevnt i 1 gjelder tilsvarende ved de andre nevnte institusjoner. Kongen kan frita for eksamen eller prøve når tilsvarende krav er oppfylt ved en annen institusjon. Eksamen eller prøve i et velegnet fag utenfor fagkretsen kan etter Kongens bestemmelse gi rett til fritakelse. Dette gjelder eksamen eller prøve ved den samme eller ved en annen institusjon. § En eksamen som ikke er avholdt med hjemmel i denne lov, kan godkjennes av Kongen som universitets- eller høyskoleeksamen når den er faglig jevngod med en slik eksamen. Utenlandske eksamener eller grader kan godkjennes av Kongen som faglig jevngode med eksamener eller grader fra norske universiteter eller høyskoler. Tilleggsprøve kan kreves avlagt.
Denne lov trer i kraft fra den tid Kongen bestemmer. Fra samme tid er følgende lover opphevet (her er tatt med de som gjaldt Det samfunnsvitenskapelige fakultet, Universitetet i Oslo): 1. Lov 21. april 1933 om forberedende prøver ved Universitetet. 2. Lov 29. juni 1956 om embetseksamen i psykologi ved Universitetet i Oslo. 3. Lov 13. mai 1960 om sosialøkonomisk embetseksamen ved Universitetet i Oslo. 4. Lov 17. mars 1961 om pedagogisk embetseksamen ved Universitetet i Oslo. 5. Lov 10. juni 1966 om samfunnsvitenskapelig embetseksamen. 6. Lov 23. september 1921 om magistergrad ved Universitetet. 8 Forskrifter gitt med hjemmel i lover som er opphevet eller endret, jfr. $ 7, skal gjelde inntil Kongen bestemmer noe annet.
Fastsatt ved kongelig resolusjon 22. juni 1973 med hjemmel i§ 38 i lov av 9. desember 1955 nr. 3 om Universitetet i Oslo, jfr. stortingsvedtak 10. april 1973 og med endringer seinest av 20. mai 1981. § 1 Adgangen til de historisk-filosofiske og samfunnsvitenskapelige studier ved Universitetet i Oslo begrenses til det antall studenter, herav et antall utenlandske, som fastsettes av Kirke- og undervisningsdepartementet etter forslag fra Det akademiske kollegium. Hovedopptaket holdes om sommeren. Ved slutten av høstsemesteret holdes et tilleggsopptak for spesielle kategorier søkere, jfr. § 6. Adgangsbegrensningen berører ikke studenter som før iverksettingen av adgangsbegrensningen sommeren 1973 har bestått eksamen ved et norsk universitet, og studenter som før iverksettingen av adgangsbegrensningen har fått godkjent eksamen fra distriktshøgskole eller utenlandsk universitet som del av norsk universitetseksamen. Examen philosophicum er unntatt fra adgangsbegrensningen, og kollegiet kan unnta visse fag eller faggrupper. Kollegiet kan fordele studieplassene på fag eller faggrupper og kan regulere adgangen til undervisningen. $ 3 En opptakskomit€ vurderer soknadene og treffer avgjørelse om opptak. Det historiskfilosofiske og Det samfunnsvitenskapelige fakultet oppnevner like mange medlemmer til komiteen, derav en studentrepresentant fra hvert fakultet. Kollegiet gir regler om antall medlemmer, funksjonstid, arbeidsmåte m.m.
§ Opptaket skjer pa grunnlag av eksamensresultatet fra den utdanning som gir rett til immatrikulering, eller etter individuell vurdering av immatrikuleringsgrunnlaget. Eventuelt tas det hensyn til forhold nevnt i § 5, nr. 4 og nr. 5. Opptaket er betinget av at søkeren er eller i løpet av ett år blir immatrikulert ved norsk universitet eiler høgskole, påbegynner studiet i løpet av samme tid og gir slik melding fakultetet krever for kontrollens skyld. Opptaket gir rett til å begynne et fagstudium bare ved det fakultet søkeren er opptatt. Etter første fageksamen har studenten rett til a studere ved begge fakulteter. 5 1. Ved opptaket om sommeren deles søkerne inn i 6 grupper: a. Søkere som bare har tallkarakterer ved examen artium eller ved eksamen fra økonomisk gymnas. b. Søkere som bare har bokstavkarakterer ved examen artium eller ved eksamen fra økonomisk gymnas. c. Søkere med eksamen fra videregaende skole som gir rett til immatrikulering. d. Norske søkere som har utenlandsk studenteksamen. e. Norske søkere med annet immatrikuleringsgrunnlag enn gruppene a, b, cog d. f. Utenlandske søkere som har utenlandsk studenteksamen. Opptakskomit€en fastsetter hvor mange det skal tas opp fra hver av gruppene a-e. 2. Opptaket av søkere fra gruppene a, bog c skjer pa grunnlag av skolepoeng/artiumspoeng og eventuelle tilleggspoeng. For gruppe a og c beregnes skolepoeng på følgende måte: Det regnes ut med en desimal en gjennomsnittskarakter for de skriftlige og de muntlige fag samlet. Standpunktkarakterene medregnes. Gjennomsnittskarakteren multipliseres med 20. For gruppe b trekkes poeng for faget kristendomskunnskap fra hovedkarakterens poengsum. Søkere som har blandede karakter ved examen artium eller ved eksamen fra økonomisk gymnas, får omregnet karakterene til den karakterskala som forekommer hyppigst på vitnemålet, og blir fordelt på gruppe a og b. Dersom en søker har gått opp til eksamen flere ganger enkeltfag, velges den karakter som gir best resultat for søkeren, men slik at ny eksamenskarakter ikke kan kombineres med tidligere oppnådd standpunktkarakter. 3. Opptaket i gruppene d, e og f skjer på grunnlag av individueU vurdering etter retningslinjer som fastsettes av Kollegiet. 4. Det gis tilleggspoeng etter følgende regler: A. a) examen philosophicum 2 poeng semesteremne poeng grunnfagseksamen poeng mellomfagseksamen poeng storfagseksamen 8 poeng hovedfagseksamen poeng Grunnfags-, mellomfags- og storfagseksamen omfatter her også eksamener som er godkjent som grunnlag for fritak for disse eksamener. b) Avsluttet utdanning av minst skoleårs varighet gir 2 poeng for hvert hele år. Ingen søker kan oppnå mer enn tilleggspoeng for eksamener/utdanning. B. a) Arbeidserfaring gir 2 poeng for hvert ar i heltidsstilling. Deltidsarbeid kan omregnes til heltid etter regler fastsatt av Kollegiet. b) Omsorgsarbeid gir 2 poeng for hvert hele år. c) Avtjent verneplikt eller siviltjeneste gir 2 poeng. Ingen søker kan oppnå mer enn 10 tilleggspoeng for arbeidserfaring, omsorgsarbeid og verneplikt. Det må framlegges dokumentasjon. 5. Opptakskomiten kan ta hensyn til søkere som godtgjør særlig vanskelige forhold under utdanningen. Opptakskomit€en kan oppta et mindre antall søkere i alle gruppene på grunnlag av spesielle faglige, sosiale eller personlige forhold og uten hensyn til poengsum. Opptakskomit€en kan gi sokere som har samisk bakgrunn fortrinn ved opptak. $ Til opptaket ved slutten av høstsemestret kan melde seg: a. Søkere som har vært oppe til utsatt prøve ved eksamen i videregående skole, allmennfaglig studieretning. b. Søkere fra søkergruppe e som har fått samtykke til immatrikulering på annet grunnlag etter utløpet av søknadsfristen for opptaket om sommeren. c. Søkere som ble avvist ved opptaket om sommeren, og som i påfølgende høstsemester oppnår tilleggspoeng. Søkere bedømmes etter de samme kriterier som ved opptaket om sommeren og blir opptatt dersom de tilfredsstiller de krav som gjaldt ved dette opptaket. $ 7 Kollegiet eller den det bestemmer, kan gi sokere som ikke er opptatt etter reglene foran, adgang til å studere ett fag. Nærmere retningslinjer fastsettes av Kollegiet. § 8 Kollegiet avgjør etter forslag fra fakultetene i hvilken utstrekning det skal være adgang til å framstille seg til eksamen uten å være opptatt til studium. $ Departementet kan endre reglementet. til Reglement for begrensningen av adgangen til de historisk-filosofiske og samfunnsvitenskapelige studier ved Universitetet i Oslo, jfr. Reglementets 5, nr. 1, 2. ledd, 5, nr. 3, § 7 og§ 8. Vedtatt av Kollegiet 20. februar 1981. Fordeling av opptakskvoten på søkergruppen a-e Av hver av søkergruppene a-etas det opp prosentvis like mange som av den samlede søkermasse. Opptak av studenter fra søkergruppen d Norske søkere som har utenlandsk studenteksamen, opptas på grunnlag av det eksamensresultat de har oppnådd ved den utenlandske studenteksamen, og det tas hensyn til forhold nevnt i Reglementets § 5, nr. 5. Ved rangeringen kan det tas hensyn både til eventuelle forskjeller mellom de krav som stilles til de forskjellige lands immatrikuleringsgrunnlag og til slike forhold som er nevnt i Reglementets 5, nr. 5. Rådet for utenlandske studenter innstiller overfor Opptakskomit€en etter disse bestemmelser. IHI Opptak av studenter fra sokergruppec Norske søkere med annet immatrikuleringsgrunnlag enn gruppene a, b, c og d deles i to undergrupper: e. J. Søkere med utdanning fra den videregående skole som uten tilleggskrav gir studiekompetanse, dvs. immatrikulering ved universiteter og høgskoler. Søkere fra gruppe e.l. opptas på følgende måte: Der hvor utdanningen består av overveiende teoretiske fag, skjer opptaket på grunnlag av skolepoeng, og det tas hensyn til forhold nevnt i Reglementets § 5, nr. 4. Skolepoeng beregnes på samme måte som for gruppe a.
I de mer yrkesrettede utdanninger skjer opptaket pagrunnlag av en individuell vurdering av karakterene og eventuell praksis som er innebygget i utdanningen. Det tas hensyn til forhold nevnt i Reglementets § 5, nr. 4. e.2. Sokere med immatrikuleringsgrunnlag etter vei I, II og III. Søkere fra søkergruppe d.2 opptas etter individuell vurdering av deres faglige, sosiale og personlige forhold. Det tas hensyn til forhold nevnt i Reglementets § 5, nr. 4. Opptak av studenter fra søkergruppe f Utenlandske studenter som har utenlandsk studenteksamen eller er immatrikulert på annet grunnlag, deles inn i 4 undergrupper: 1. studenter fra industriland som søker HF 2. studenter fra utviklingsland som søker 3. studenter fra industriland som søker SV 4. studenter fra utviklingsland som søker Opptakskomiteen avgjor i tvilstilfelle hvilken gruppe de enkelte skal regnes til. Av hver av de 4 undergruppene tas det opp prosentvis like mange som av den samlede søkermassen. Opptakskomiteen kan fravike denne regel hvis den fører til en urimelig fordeling mellom opptatte industrilands- og utviklingslands studenter. Opptak skjer på grunnlag av samlet utdannelse, og det tas hensyn til slike forhold som er nevnt i Reglementets nr. Opptaket er videre betinget av at søkeren kan dokumentere tilstrekkelige norskkunnskaper. Som en prøveordning settes inntil videre kravene til bestått trinn III med karakteren 3,0 eller bedre ved universitetets norskkurs for utenlandske studenter, eller tilsvarende norskkunnskaper. Opptakskomit&en kan i serlige tilfeller fravike dette krav. Hva som tilsvarer dette i ekstern utdanning ma i stor grad baseres på skjønn; det siktes primært til norskopplæring i utlandet. Unntak kan gjøres for enkelte fag med instituttets samtykke. I slike tilfeller må studenten opptas etter 7. Rådet for utenlandske studenter innstiller overfor Opptakskomit€en om opptak av studenter etter disse bestemmelsene. V Opptak til studium av enkeltfag etter Reglementets 1. Adgang til opptak etter $ 7 har studenter av sokergruppe a-f som først har søkt opptak som fakultetsstudenter og ikke har kunnet opptas etter bestemmelsene i Reglementets § 5 og $ 6. 2. Forutsetningen for opptak etter§ 7 er a) at studenten har gode faglige forutsetninger for dette spesielle studium og b) at instituttet har kapasitet til å oppta studenter uten fortrengsel for regulære fakultetsstudenter ved instituttet. Bestatt opptaksprove.i musikk ved Institutt for musikkvitenskap regnes som gode faglige forutsetninger for musikkstudiet. 3. Opptakskomit&en avgjar soknader om opptak etter samlet vurdering av de forhold som er nevnt under punkt 2. Til støtte for sin vurdering kan Opptakskomit€en innhente skriftlige uttalelser fra vedkommende institutt. 4. Unntatt fra bestemmelsene under punktene 1, 2 og 3 er følgende grupper: a) studenter som i tillegg til examen philosophicum har avlagt emneeksamener som utgjør minst 20 vekttall ved Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet, Universitetet i Oslo. Denne gruppen har, uten å søke om opptak, adgang til å registrere seg ved Det samfunnsvitenskapelige eller Det historisk-filosofiske fakultet for studere og avlegge en fageksamen (til og med storfag). b)
nologi eller første avdeling av juridisk embetseksamen ved Universitetet i Oslo. Denne gruppe har, uten søke om opptak, adgang til a registrere seg ved Det samfunnsvitenskapelige eller Det historisk-filosofiske fakultet for å studere og avlegge en fageksamen (til og med storfag). c) studenter som i tillegg til examen philosophicum har avlagt 1. trinn av teologisk embetseksamen ved Universitetet i Oslo. Denne gruppen har, uten å søke om opptak, adgang til å registrere seg ved Det samfunnsvitenskapelige eller Det historisk-filosofiske fakultet for a studere og avlegge en fageksamen (til og med storfag). d) studenter som i tillegg til examen philosophicum har avlagt slike fageksamener at de bare mangler ett fag/semesteremne for a oppna en cand.mag.-grad ved Universitetet i Oslo. Disse studenter har uten a soke om opptak, adgang til a registrere seg ved Det samfunnsvitenskapelige eller Det historisk-filosofiske fakultet for a studere og avlegge en fageksamen (til og med storfag). 5. Opptak til studium etter § 7 gir bare studieplass ved dette ene fag (opp til mellomfag). Studenter som ønsker å studere videre, må eventuelt søke opptak som fakultetsstudent pa nytt. VI Særskilt adgang til eksamen etter Reglements 8 Opptakskomit€en avgjor soknader om adgang til fremstille seg til eksamen uten å være opptatt til studium. Følgende grupper kan gis særskilt adgang til eksamen: studenter som følger undervisning ved universitetssirkel på høyere nivå, - søkere som skal avlegge forberedende prøve i matematikk for sosialøkonomer og sorn fyller kravene til opptak eller skal vurderes ved tilleggsopptaket, andre søkere ut fra en samlet vurdering av faglige og personlige forhold og ut fra de grunner som er angitt for at det ikke er søkt om opptak i tide. Godkjenning innebærer adgang til å fremstille seg til en fageksamen som må avlegges i det semester søknaden gjelder. Adgang til åta eksamen etter$ 8 gir ikke de rettigheter til å følge undervisning som opptak til studium gir. VII Tilleggspoeng for arbeidserfaring etter Reglementets § 5 nr. 4 B a) Deltid som pr. uke utgjør 15 timers arbeid eller mer, omregnes til heltid.
Reglement for samfunnsvitenskapelig embetseksamen ved Universitetet i Oslo, fastsatt ved kongelig resolusjon 25. oktober 1968 med seinere endringer 1970, 1972, 1974, 1975, 1978 og 1981.1 forbindelse med den nye doktorgradsordningen vil det bli tatt inn noen endringer i dette reglementet. Disse endringene er ennå ikke godkjent. Det korrekte reglementet kan fås ved henvendelse til studieveileder, så snart departementets godkjenning foreligger. § Samfunnsvitenskapelig embetseksamen har to grader: lavere grad (cand.mag.-eksamen) som gir rett til tittelen candidata/candidatus magisterii og høyere grad (cand.polit.-eksamen) som gir rett til tittelen candidata/candidatus rerum politicarum.
§ Under samfunnsvitenskapelig embetseksamen kan det avlegges tre fageksamener: grunnfagseksamen, mellomfagseksamen og hovedfagseksamen. Hvilke fag det kan avlegges eksamen i bestemmes av departementet etter forslag fra fakultetet og Det akademiske kollegium. Opplysninger om dette inntas i studieplanen. Kollegiet kan bestemme at fageksamener kan inndeles i emneprøver med vekttall som gir uttrykk for omfanget av emnet, og som benyttes ved utregning av karakteren for de enkelte fageksamener. § 3 Den lavere grad oppnås med grunnfagseksamen i to fag og mellomfagseksamen i ett fag. Minst to eksamener må være grunn- eller mellomfagseksamen i fag fastsatt etter Fakultetet kan dog etter søknad godkjenne to norske grunn- eller mellomfagseksamener når en av dem har klar relevans til samfunnsvitenskapelige fag. To fag må ikke dekke hverandre innholdsmessig. Mat.nat. emneeksamener med vekttall 20 eller 30 tilsvarer henholdsvis et grunnfag og mellomfag. Den høyere grad oppnås med den lavere grad og hovedfagseksamen i ett av de fag som kandidaten har avlagt grunnfags- eller mellomfagseksamen i. Fakultetet kan dispensere fra kravet om lavere grad som en forutsetning for a fa høyere grad når vektige grunner foreligger. § Før melding til fageksamen kreves at studenten har bestått examen philosophicum. Før melding til siste fageksamen under den lavere grad, eller før melding til eksamener under hovedfagets siste del, må studenten ha bestått en prøve i samfunnsvitenskapelig statistikk, eventuelt som en del av en fageksamen under lavere grad eller av hovedfaget. Videre ma studenten tilfredsstillende ha gjennomgått de kurser og avlagt de prøver som er fastsatt i studieplanen. Fakultetet kan i særlige tilfeller frita for deltaking i kurs. Før melding til hovedfagseksamen må studenten ha bestått mellomfagseksamen eller eksamen i mellomfagstillegget i vedkommende fag med ikke dårligere karakter enn 2,7 eller med karakteren bestatt. Fakultetet kan gi adgang til ta hovedfagseksamen med grunnfagseksamen i faget, i tilfeller med tilsvarende kvalitetskrav. Bestemmelser om slik adgang kan inntas i studieplanen. $ 5 Grunnfagseksamen eller emneprøver som inngår i grunnfag, holdes minst en gang i året med mindre det i studieplanen for vedkommende fag er bestemt noe annet. Nærmere bestemmelse om eksamenskrav og prøver inntas i studieplanen. Eksamenskravene fastsettes slik at grunnfagsstudiet normalt skal kunne gjennomføres på 2 semestre. § 6 Mellomfagseksamen holdes en gang i semestret med mindre det i studieplanen for vedkommende fag er bestemt noe annet. Mellomfagseksamen kan avlegges uten forutgående grunnfagseksamen i faget. Bestemmelser om eksamenskrav og prøver inntas i studieplanen. Hele mellomfagsstudiet skal normalt kunne gjennomføres på tre semestre, eller på ett semester etter bestått grunnfagseksamen. § Hovedfagseksamen holdes en gang hvert semester. Den består av en vitenskapelig undersøkelse (hovedoppgave)
samt prøver etter nærmere bestemmelser i studieplanen. Det er adgang til å innlevere som hovedoppgave flere enkeltarbeider dersom disse til sammen etter sitt innhold utgjør et hele. Som hovedoppgave kan også godtas delarbeid i en gruppeundersøkelse dersom det representerer en innsats hvor art og omfang lar seg identifisere av sensurkomit€en for bedommelsen. Komit€en bor nar det er nødvendig, innhente erklæringer fra de øvrige forfattere og i tvilstilfelle avgi særskilt innstilling om hvorvidt arbeidet kan antas til bedømmelse etter bestemmelsene i denne paragraf. Eksamenskravene inntas i studieplanen. Hovedfagsstudiet skal normalt kunne gjennomføres på syv semestre, på fire semestre etter bestått mellomfagseksamen eller på fem semestre etter bestått grunnfagseksamen. § Etter avgjørelse av kollegiet brukes ett av følgende to alternativ: 1. Karakterene: laudabilis prae ceteris laudabilis haud illaudabilis 1,0-1,5 1,6-2,5 2,6-3,2 3,34,0 non contemnendus 2. Karakteren: Bestått. Den som ikke har oppnådd karakterer som nevnt under punktene eller 2, har ikke bestått eksamen. § I de fag hvor studieplanen fastsetter muntlig prøve, gis det en foreløpig karakter etter den skriftlige prøve som meddeles studenten. Karakteren omfatter ved hovedfagseksamen også hovedoppgaven. Studenter som ikke har bestått den skriftlige prøve, kan ikke framstille seg til muntlig prøve. Når det brukes tallkarakterer, fastsettes den foreløpige karakter med en desimal. Etter den muntlige prøve fastsettes den endelige felleskarakter for de skriftlige og muntlige prøver med en desimal. Denne karakter blir også den endelige karakter for vedkommende fageksamen, dersom det ikke foretas slik beregning som nevnt i § 10. Regler for hvor meget hovedoppgaven skal veie i forhold til de skriftlige besvarelser ved hovedfagseksamen, inntas i studieplanen. § 10 Har studenten tidligere bestått en lavere eksamen i faget, skal karakteren for denne eksamen innregnes i karakteren for den høyere eksamen, med mindre studenten framstiller seg til fullstendig mellomfagseller hovedfagseksamen. Ved beregning av den endelige karakter for mellomfagseksamen gis karakteren for grunnfagseksamen vekttallet 2 og karakteren for mellomfagstillegget vekttallet 1. Ved beregning av den endelige karakter for hovedfagseksamen gis karakteren ved mellomfagseksamen vekttall 3 og karakteren for hovedfagseksamen vekttall 4. Har studenten tidligere bestått grunnfagseksamen i faget, gis karakteren ved grunnfagseksamen vekttallet 1 og karakteren for hovedfagseksamen vekttallet 2. Den endelige karakter utregnes med en desimal, som forhøyes dersom den følgende desimal ville bli 5 eller høyere. 11 På eksamensvitnemålet føres opp de endelige karakterer for hvert fag med grad og tallverdi. På vitnemålet for høyere grads eksamen føres opp tittelen på den utførte vitenskapelige undersøkelse og den oppnådde karakter for dette arbeidet.
fagkombinasjonen likevel tilfredsstiller kra vet etter $ 3. En kandidat som har avlagt eksamen i mer enn tre fag, kan velge hvilke tre fag som skal stå på vitnemålet. En kandidat som tar eksamen i nye fag etter fullført lavere eller høyere grads eksamen, kan kreve å få utstedt nytt vitnemål. Det gis ikke karakter for en fageksamen når deler av den erstattes med eksamener avlagt utenfor universitetet. § 12 Ny En student som ikke har bestått en fageksamen, kan ikke framstille seg til ny prøve før ved ordinær eksamen i det påfølgende semester. En student kan ikke framstille seg til samme eksamen mer enn tre ganger sammenlagt ved norske universiteter og høgskoler. I særlige tilfeller kan kollegiet etter innstilling fra fakultetet gjøre unntak fra denne bestemmelsen. Kollegiets avgjørelse kan påklages til departementet. Det er i samme semester ikke adgang til å framstille seg til eksamen i et fag ved mer enn ett universitet eller høgskole. En student kan framstille seg til ny prøve i hovedfaget uten at dette influerer på tidligere godkjenning av hovedoppgaven. Når en student framstiller seg til ny eksamen i ett eller flere fag, kan han kreve a fa eksamensvitnemålet på grunnlag av sine beste resultater. Regler om adgang til å avbryte eksamen og til å kontinuere fastsettes av kollegiet etter forslag fra fakultetet. § 13 Kollegiet kan etter innstilling fra fakultetet frita for eksamen eller prøve l. når tilsvarende krav er oppfylt ved en annen institusjon 2. på grunnlag av eksamen eller prøve i et velegnet fag utenfor fagkretsen, avlagt ved universitetet eller en annen institusjon. Kollegiets avgjørelse kan påkiages til departementet. Opplysninger om generelle fritak inntas i studieplanen.
Før melding til siste fageksamen under den lavere grad, eller før melding til eksamener under hovedfagets siste del, må studenten ha bestått en prøve i samfunnsvitenskapelig statistikk, eventuelt som en del av en fageksamen under den lavere grad eller av hovedfaget (se $ 4 i reglement for samfunnsvitenskapelig embetseksamen). Følgende prøver godkjennes som prøve i samfunnsvitenskapelig statistikk under samfunnsvitenskapelig embetseksamen: l. Fra pedagogikk: a. Prøve i forskningsmetoder, studieplan 1975. b. Kurs i forskningsmetode og statistikk under sosialpedagogisk studiealternativ. c. Kurs Pe2. målingsmetoder og statistikk, studieplan av 1968. d. Særskilt prøve i statistikk avlagt under tidligere studieplaner. e. Obligatorisk statistikk-kurs under hovedfag/4. avdeling i pedagogikk. Studieplan 1984. 2. Fra sosiologi: Grunnfag/mellomfag fra V-68 eller senere (ny ordning med statistikk som statarisk pensum). 3. Fra statsvitenskap: a. Prøve i metode med statistikk, studieplan 1975. b. Statistikk-prøve avlagt under grunnfag, studieplan 1969. 4. Fra sosialøkonomi:
a. Statistisk avsnitt I, avdeling av Sosialokonomisk embetseksamen. b. 2. avsnitt til I. avdeling, ny ordning. 5. Fra Statistikk grunnfag: Eksamener i statistikk. 6. Massekommunikasjon: Prøve i metode med statistikk. Andre prøver i statistikk kan etter søknad godkjennes.
Fakultetet har utarbeidet følgende regler om hvor stor del av samfunnsvitenskapelig embetseksamen som må avlegges ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Oslo for at det kan utstedes vitnemål for høyere grad/lavere grad ved dette fakultet: 1. For å få utstedt cand.polit.-vitnemål ved Universitetet i Oslo må studenten ha avlagt hovedfagseksamen ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet, Universitetet i Oslo. 2. For a fa utstedt cand.mag.-vitnemål ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet må studenten ha avlagt to av de tre fageksamener til cand.mag.-eksamen ved en institusjon nevnt i 1 Lov av 19. 1970 om eksamener og grader ved universitet og høyskole. En av de tre eksamener må være avlagt ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet, Universitetet i Oslo. 3. For kandidater som benytter seg av reglene om internordisk tentamensgyldighet, kreves at de har avlagt en av de tre fageksamener til cand.mag.-eksamen ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet, Universitetet i Oslo. Reglene er inntil videre godkjent av Det akademiske kollegium i møte 26. februar 1971. Det er sannsynlig at det vil bli foretatt endringer i disse reglene. Informasjon om dette fås ved henvendelse til studieveileder ved fakultetet.
(Fastsett av Kyrkje- og undervisningsdepartementet 30. juni 1972 med heimel i eksamenslova§ 3, nr. 7 og kongeleg resolusjon 17. juli 1970 og endring av 14. april 1981.) § Graden candidata/candidatus magisterii blir tildelt på grunnlag av eksamenar som til saman omfatter ei normal studietid på minst åtte semester, medrekna examen philosophicum, jf. kongeleg resolusjon 30. juni 1972 og 10. april 1981. Studiet må innehalda eit fag som minst svarar til tre semester og eit fag som minst svarar til to semester. Kollegiet fastset kor stor del av utdanninga som lyt vera frå Universitetet i Oslo. § 2 Det blir kravt examen philosophicum. Reglementet om førebuande prøver gjeld så langt det høver. § 3 Vitnemålet skal paforast dei eksamenar som er grunnlaget for tildeling av graden.
S Graden cand.mag. (candidata/candidatus magisterii) kan oppnås på grunnlag av reglement for gradene cand.mag. og cand.philol. ved Universitetet i Oslo, reglement for samfunnsvitenskapelig embetseksamen, reglement for gradene candidatus magisterii, candidatus scientiarum og doctor scientiarum ved Universitetet i Bergen og Universitetet i Oslo og reglement for tildeling av graden candidatus magisterii ved Universitetet i Oslo. $ 2 Cand.mag.-graden ved Universitetet i Oslo tildeles på grunnlag av gjennomførte studier av, eller eksamener i en av følgende fire kombinasjoner av fag og emner fra studieplaner med hjemmel i de reglementer som er nevnt i I: 1. ett mellomfag og to grunnfag 2. to mellomfag og emner med til sammen 10 vekttall eller ett semesteremne eller to halvsemesteremner eller jevngod utdanning etter avgjørelse av kollegiet 3. ett mellom fag, ett grunn fag og emner med til sammen minst 20 vekttall eller to semesteremner, eller emner med til sammen 10 vekttall og ett semesteremne eller jevngod utdanning etter avgjørelse av kollegiet 4. ett storfag og ett mellomfag eller ett storfag og ett grunnfag og ett semesteremne eller ett storfag og ett grunnfag og to halvsemesteremner eller jevngod utdanning etter avgjørelse av kollegiet. Mellomfag eller grunnfag kan byttes ut med henholdsvis 30 eller 20 vekttall, dog slik at studiet må inneholde ett fag som minst svarer til tre semestre og ett fag som minst svarer til to semestre. Den interfakultaere cand.mag.-grad vil også kunne tildeles på grunnlag av eksamener som går ut over de minstekrav som er nevnt i punktene 1-4. Søkere som ønsker å få tildelt cand.mag.- graden på grunnlag av eksamener tatt etter reglementer for andre eksamener og grader enn de som er nevnt under l, i kombinasjon med eksamener tatt etter cand.mag.- reglementer, må fylle følgende betingelse: Søkere må ha en avsluttet universitetseller høgskoleeksamen og tilleggsutdanning, uten faglig overlapping, på ett grunnfag/20 vekttall innenfor samme fag. Kombinasjonen godkjennes ikke hvis tilleggsutdanningen har gitt fritak for deler av den avsluttende universitetsutdanning. $ 3 Det akademiske kollegium kan frita for deler av kombinasjonene nevnt i § 2, på grunnlag av gjennomførte studier, eksamener eller prøver ved Universitetet i Oslo eller en annen institusjon, i velegnede fag, fagområder eller emner angitt i studieplaner utarbeidet med hjemmel i andre reglementer enn de som er nevnt is 1. Avlagte eksamener i en avsluttet del av en universitets- # eller høgskoleeksamen, d.v.s. avsnitt eller avdelinger, kan inngå i cand.mag.-graden som grunnlag for fritak for deler av de godkjente kombinasjoner. Bare en av de delene det kan innvilges fritak for, kan være et studium sammensatt av enheter som i omfang er mindre enn de tilsvarende enheter (grunnfag, mellomfag, emner o.l.) ved norske universiteter og høgskoler*) eller som ikke forekommer i disse institusjoners studieplaner. Kollegiet kan i særlige tilfelle dispensere fra dette. For oppnå cand.mag.-graden ved Universitetet i Oslo må studenten ha gjennomført et studium ved Universitetet i Oslo av et omfang som minst tilsvarer grunnfag eller emner med til sammen minst 20 vekttall. Kollegiet kan i særlige tilfelle dispensere fra dette. *) De universiteter og høgskoler som er nevnt i lov om eksamener og grader ved universiteter og høgskoler av 19. juni 1970. 9 Før vitnemål om oppnadd cand.mag.-grad ved Universitetet i Oslo tildeles, må studenten ha avlagt examen philosophicum og de forberedende prøver som kreves for den del av studiet som gjennomføres ved Universitetet i Oslo. 5 Vitnemål om oppnådd cand.mag.-grad ved Universitetet i Oslo utstedes av rektor. På vitnemålet angis på hvilket grunnlag graden er oppnådd. Det skal også angis i hvilke semestre kravene til de gjennomførte studier ble oppfylt og resultatet av de prøver som inngår i studiene.
ved Universitetet i Bergen og Universitetet i Oslo Fastsatt ved kongelig resolusjon 10. februar 1967 med endringer 4. februar 1971. 8 1 Grad som magister artium kan oppnås på grunnlag av en vitenskapelig prøve i hovedfag under Det juridiske, Det historisk-filosofiske og Det samfunnsvitenskapelige fakultet. Hvilke fag som kan være hovedfag ved magistergradsprøven, fastsettes av departementet etter forslag fra universitetet. Ingen kan forlange å ta magistergraden i fag som ikke henhører under noen av universitetet ansatt professors eller dosents fagkrets. § Den som ønsker åta magistergraden, sender melding om det til vedkommende fakultet med opplysning om sine studier. $ 3 Vedkommende fakultet skal gi regler for hvilket kunnskapsmål som er nødvendig innenfor ethvert hovedfag. For støttefagenes vedkommende må fakultetet enten i hvert enkelt tilfelle, etter innstilling fra faglæreren, godkjenne fagenes omfang og fagkombinasjonen, eller gi generelle regler for hvilke fag som kan godkjennes til hvert enkelt hovedfag samt for hvilket kunnskapsmål som kreves. Uten hensyn til slike generelle regler kan fakultetet dog etter søknad gi samtykke til å nytte andre støttefag enn de der angitte. Studenten må på forhånd ha bestått de forberedende prøver ved Universitetet i den utstrekning som er foreskrevet for den til hans hovedfag nærmest svarende universitetsgrad. Innenfor sitt hovedfag skal studenten legge fram en vitenskapelig undersøkelse over et selvvalgt emne. Magistergradsprøven omfatter dessuten skriftlig og muntlig prøve i hovedfaget og i de to støttefag. Fakultetsrådet kan etter forslag fra fagseksjon/instituttråd fastsette at det i det enkelte fag skal kreves avlagt grunnfagsog/ eller mellomfagseksamen i hovedfaget. § 5 Prøven i støttefagene avlegges før eller sammen med prøven i hovedfaget, enten i begge støttefag samtidig eller i ett fag om gangen. I hvert fag omfatter prøven 2 skriftlige eksamensdager og en muntlig eksaminasjon. Avlegges prøvene i hovedfaget og støttefagene samtidig, skal antallet skriftlige eksamensdager i de 3 fagene begrenses til 4. Nar det oppnevens en saerskilt komite for et støttefag, bør faglæreren i hovedfaget oppnevnes som medlem av komit€en; hvis eksamen i ett eller begge støttefag tas samtidig med hovedfaget, oppnevnes en samlet komite. I fag som kan tas som grunnfag eller mellomfag ved embetseksamen, avlegges vanlig grunnfags- eller mellomfagseksamen istedenfor støttefagsprøven. Vedkommende fakultet kan dog gi dispensasjon fra denne bestemmelse og tillate arrangert særlig støttefagsprøve også i slike fag, dersom studentens studiemål og vitenskapelige interesser gjør det ønskelig. I særlige tilfelle kan fakultetet også godkjenne som støttefag andre eksamener enn de nevnte. Dersom studenten ønsker å anvende som støttefag et fag hvor fakultetet ikke finner eksamen eller pensum fullt tilstrekkelig for formålet, kan faget allikevel bli godkjent på betingelse av at studenten avlegger en tilleggsprøve i faget samtidig med hovedfagsprøven. $ Prøven i hovedfaget avlegges etter at den vitenskapelige undersøkelse er godkjent som laudabel. Den består i 2 skriftlige og en muntlig prøve. Den muntlige prøve består i en offentlig forelesning over et oppgitt emne med en ukes frist og i eksaminasjon i hovedfagets disipliner. Vedkommende fakultet kan under særlige omstendigheter frafalle kravet om offentlig fremføring av forelesninger. Den som har blitt tildelt en av universitetenes høyere grader eller har bestått en dertil svarende eksamen, kan av vedkommende fakultet bli fritatt for prøvene i hovedfaget i den utstrekning dette kan sies å være dekket ved tidligere prøver. Vitnemål om godkjente prøver ved ett av de norske universiteter har tilsvarende gyldighet ved et annet. $ Både for hovedfaget og for støttefagene, også når de blir tatt som grunnfag eller mellomfag under et av universitetets gradsreglementer, er det en forutsetning for godkjenning til magistergraden at studentens samlede prestasjon i hvert fag er laudabel. Laudkravet til støttefagene for fageksamener som bruker tallkarakterer, anses oppfylt om den gjennomsnittlige karakteren er 2,5 eller bedre, og ingen karakter er dårligere enn 2,7. Dersom det for et hovedfag er bestemt at studenten må avlegge grunnfagseller mellomfagseksamen i vedkommende fag som ledd i hovedfagsstudiet, må denne grunn- eller mellomfagseksamen være avlagt med karakteren laud, og kravet om laud i støttefagene begrenses i så tilfelle til å gjelde bare ett av støttefagene. Når særlige grunner foreligger, kan fakultetsrådet etter søknad dispensere fra de ulike bestemmelser om kravet til laudabel karakter. Hvis eksamen i et støttefag ikke blir godkjent, må alle prøver i dette faget tas opp igjen. Det samme gjelder for hovedfaget, men således at noen ny vitenskapelig undersøkelse ikke kreves fremlagt. Når alle prøver er godkjent, tildeler vedkommende- fakultet magistergraden. $ 8 De forskrifter som gis med hjemmel i dette reglement, inntas i studieplanen og kan ikke fravikes med mindre forskriften gir hjemmel til det.
Vedtatt av Det akademiske kollegium 5. november 1976. 1 En student anses for aha fremstilt seg til en eksamen når han/hun er til stede i eksamenslokalet i det øyeblikk oppgaven gjøres kjent. En student som har fremstilt seg til eksamen, kan avbryte denne (trekke seg) innen han/hun endelig forlater sin plass siste dag av de skriftlige prøver. Skriftlig erklæring om dette gis til eksamensinspeksjonen. En student som har levert besvarelse ved alle de skriftlige prøver i et fag, kan ikke unndra seg sensur for disse. Dersom de skriftlige prøver er bestått, kan studenten trekke seg før den muntlige prøve. Det er ikke adgang til å trekke seg under muntlig prøve. 3 En student som på grunn av sykdom eller annet gyldig forfall er forhindret fra å avlegge deler av den skriftlige eksamen, kan gis adgang til eksamen de øvrige dager og til å avlegge de gjenstående deler av den skriftlige og muntlige eksamen ved kontinuasjon. En student som venter barn innenfor et tidsrom på 6 uker før første eller 6 uker etter siste skriftlige eksamensdag, har rett til å fremstille seg til fremskutt eller utsatt prøve. Studenten kan kreve at prøven legges til minst 6 uker før forventet nedkomst eller 6 uker etter nedkomsten. Fakultetet kan i særlige tilfeller gi også andre studenter adgang til utsatt prøve. Kontinuasjonseksamen og utsatt prøve skal etter nærmere bestemmelse fra det institutt vedkommende eksamen hører inn under, holdes så snart som mulig etter at forfallsgrunnen er bortfalt, eller ved neste ordinære eksamen. Dersom en student avbryter en kontinuasjonseksamen eller utsatt prøve, har han/hun ikke adgang til fornyet kontinuasjon/utsatt prøve. 4 Sykdomsforfall og barnefødsel i forbindelse med eksamen må legitimeres ved legeerklæring. Annet forfall må kjennes gyldig av fakultetet.
Fastsatt av Kirke- og undervisningsdepartementet 19. januar 1973 med hjemmel i kongelig resolusjon 5. desember 1969 om delegasjon m.v. i forbindelse med Forvaltningslovens ikraftsettelse. 1 Eksamenskandidat ved universitet eller høgskole har etter at sensur er falt, rett til å få en redegjørelse for sensurvedtaket av egne eksamensprestasjoner. Redegjørelsen gis av en av sensorene. Finner sensoren det hensiktsmessig, kan redegjørelse gis skriftlig. Er det gitt skriftlige retningslinjer for bedømmelsen (sensorveiledning), skal de være tilgjengelige for kandidatene etter at sensuren er falt.
§ Klage over innholdet av sensurvedtak fremsettes skriftlig. Finnes klage å være berettiget, endres vedtaket. I motsatt fall gis klageren en skriftlig begrunnelse for sensuren, og en frist på tre uker til å meddele om klagen opprettholdes. Opprettholdes klagen, skal den behandles av en særskilt klagenemnd, som oppnevnes av styret, det høyeste organ, ved institusjonen. Examen philosophicum kan bare paklages nar eksamen ikke er bestått. Muntlig eksamen, propedeutiske prøver og praktiske prøver kan ikke påklages. Er kretsen av sakkyndige i et fag så liten at styret ved institusjonen ikke anser det mulig å sammensette en klagenemnd med tilstrekkelig kyndighet, kan sensurvedtaket ikke påklages. 3 Klagenemnda vurderer sensurvedtak og begrunnelsen for det. Finner nemnda et påtakelig misforhold mellom eksamensprestasjonen og eksamensresultatet, fastsetter den ny karakter. Endring kan skje til gunst eller ugunst for klageren. Nemndas avgjørelse er endelig. I fag der den endelige karakteren fastsettes etter at muntlig eksamen er avholdt, skal det før den nye karakter fastsettes, avholdes ny muntlig prøve. § Klage over formelle feil ved eksamen eller eksamenssensur behandles av det høyeste organ ved institusjonen, eller av det klageorgan som dette gir fullmakt. Finner klageorganet feil som kan ha hatt betydning for utfallet, opphever det sensurvedtaket og bestemmer om det skal foretas ny sensur eller holdes ny prøve. Klageorganets avgjørelse er endelig. 5 å Styret ved institusjonen kan gi nærmere regler om begrunnelse, om klagens form og innhold, om frist for klagen, om klagenemndas sammensetning, hvilket organ ved institusjonen klagen skal fremsettes for og om hva som skal regnes som påtakelig misforhold etter § 3. Forøvrig gjelder reglene i Forvaltningslovens kap. VI. Alle som bedømmer eksamensprestasjoner (sensorene) gjøres kjent med at de bør ha så fyldige notater fra bedømmelsen at de på grunnlag av disse kan utarbeide en begrunnelse dersom dette blir krevet etter forskriftenes $ 1 og 2. Studenter som ønsker begrunnelse, må be om dette innen to uker etter at sensur er falt, eventuelt en uke etter muntlig eksamen dersom den endelige karakter fastsettes etter at denne er holdt. Anmodningen rettes til eksamensinspektøren ved vedkommende fakultet eller til instituttsekretæren ved vedkommende institutt som vil avtale en samtale mellom studenten og den av sensorene som disse har utpekt til å gi studenten den muntlige redegjørelse. Den som gir begrunnelse bør melde fra om adgangen til klage og frist for denne, jfr. punkt 3. For examen philosophicum rettes henvendelsen til lederen av ekspedisjonskontoret på Blindern som videresender henvendelsen til Rådet for examen philosophicum sammen med kopi av besvarelsen. Skriftlig redegjørelse for karakteren utarbeides av en av sensorene og tilstiles studenten gjennom Ekspedisjonskontoret. Et fakultet kan henstille til sensorene å utarbeide en skriftlig sensorveiledning som redegjør for hvilke hovedpunkter som ventes behandlet i eksamensbesvarelsen og hvilke momenter det er lagt vekt på ved bedømmelsen, jfr. forskriftenes 1, annet ledd.
Klage over innholdet av sensurvedtak fremsettes skriftlig. Den må være begrunnet og for eksempel angi på hvilke punkter studenten mener at sensorene har tatt feil, har misforstått hans anførsler, hvilke momenter de har lagt for stor eller for liten vekt på etc. Også klage over saksbehandlingen må være begrunnet. Den skriftlige klage over innholdet av sensurvedtak og/ eller over saksbehandlingen må være innkommet til vedkommende kultet innen to uker etter at studenten har fått den muntlige eller skriftlige begrunnelse. For examen philosophicum sendes klagen til Rådet for examen philosophicum. Klagenemnda skal ha minst tre medlemmer, fortrinnsvis personer som har deltatt i samme eksamen, men slik at ingen av de sensorer som var med på å bedømme klageren, kan delta. Medlemmene oppnevnes etter forslag fra vedkommende fakultet eller Rådet for examen philosophicum. Samtidig oppnevnes to varamedlemmer som trer inn i tilfelle av inhabilitet, jfr. første ledd. For at klagenemnda skal kunne fastsette en ny karakter, må den -der hvor det gis tallkarakter - # finne at det er et misforhold mellom eksamensprestasjon og eksamensresultat på minst 3/10 ved de eksamener som har karakterskala fra 1,0 til 4,0; minst 10/ 100 for dem som har karakterskala fra 2,0 til 3,15; minst 2 for dem som har karakterskala fra 12 til 6. Endring kan skje til gunst eller ugunst for klageren. For eksamener hvor det bare gis bestått/ ikke bestått eller laud/haud, må klagenemnda finne at misforholdet er så påtagelig at eksamensprestasjonen må gis karakteren bestått, henholdsvis laud istedenfor ikke bestått og haud. Endring skal forøvrig alltid foretas når klagenemnda finner at klageren med urette har fått ikke bestått istedenfor bestått eller omvendt. Etter forslag fra vedkommende fakultet kan kollegiet for et enkelt fakultet eller en enkelt eksamen eller grad, godkjenne regler som fraviker bestemmelsene i dette reglement. Disse regler samt forskriftene om begrunnelse og klage ved eksamener ved Universitetet i Oslo gjøres gjeldende for eksamener som avholdes etter 10. april 1973.
Fastsatt av Det akademiske kollegium 11. mars 1977. § 1 Etter Det akademiske kollegiums bestemmelse kan det for det enkelte fag foruten individuelle skriftlige arbeider tas i bruk fellesarbeider a) som hovedoppgave b) som magistergradsavhandling c) som spesialoppgave. § Fellesarbeid kan enten være a) fellesarbeid med individuell bedømmelse. Av fellesarbeidet skal tilstrekkelig store deler kunne identifiseres som de enkelte gruppedeltakeres personlige innsats.
Eller: b) fellesarbeid med felles og lik bedømmelse. Det samfunnsvitenskapelige fakultetsråd har fattet vedtak som impliserer at bare pkt. a i § 2 får anvendelse ved dette fakultet. § 3 Deltakere i et fellesarbeid, jfr.§ 1, kan være tilknyttet forskjellige grunnenheter eller forskjellige fakulteter. Emnet for et fellesarbeid og arbeidsgruppens størrelse, jfr. § 5, må godkjennes av grunnenheten, eller grunnenhetene i fellesskap, dersom deltakerne er tilknyttet forskjellige grunnenheter, etter nærmere bestemmelser gitt av de enkelte grunnenhetene. Før arbeidet tar til, må det sammen med arbeidsgruppen avgjøres om arbeidet skal gis individuell bedømmelse eller felles og lik bedømmelse. Det kreves godkjenning for å forandre bedømmelsesform etter at arbeidet med oppgaven er begynt. Grunnenheten har ingen plikt på seg til å sørge for at det til enhver tid foreligger passende emner for fellesarbeider. For et fellesarbeid skal det være minst en fast veileder. Veilederen skal medvirke til at deltakerne får det best mulig faglige utbytte av arbeidet, og ellers holde tilstrekkelig kontakt med deltakerne til å kunne kontrollere hver deltakers innsats i arbeidet. Hvis veilederen under arbeidets gang mener at han ikke kan gå god for at hver deltaker yter et forholdsvis bidrag til arbeidet, eller et medlem av gruppen finner at arbeidsfordelingen er skjev, skal dette snarest tas opp med deltakerne og om nødvendig med grunnenheten. Spørsmål om utelukkelse av deltakere eller skifte av veileder avgjøres også av grunnenheten, under opprettholdelse av den alminnelige klageadgang. § 5 Grunnenheten gir nærmere regler for arbeidsgruppens størrelse og sammensetning. For fellesarbeider med felles og lik bedømmelse bør deltakerantallet normalt ikke overstige 3, jfr. § 2 pkt. b. Endringer i en arbeidsgruppe under arbeidets gang kan skje med grunnenhetens samtykke. § Når tittelen på en hovedoppgave, en magistergradsavhandling eller en spesialoppgave føres på kandidatens vitnemål, skal det angis om hovedoppgaven er et individuelt arbeid, et fellesarbeid med individuell bedømmelse eller et kollektivarbeid med felles og lik bedømmelse. Disse regler gjelder i den utstrekning ikke annet er bestemt i reglementene for de enkelte eksamener med tilhorende utfyllende regler. Eventuelle supplerende regler fastsettes av grunnenheten.