Herregården (15+) - ...10... - Movellas
Michael var først faldet i søvn omkring ved 2-tiden. Samtalen med Chloe var trukket ud, og flere gange havde han været fristet til at fortælle hende om sine følelser for hende, men han lod være. Klokken blev tolv da deres samtale var ovre, men han lå i yderligere to timer og spekulerede over deres venskab. Ubehagelige bekymrer syntes at tage form, bekymringer om at han ville miste hende, miste hende som veninde og at han aldrig ville kunne finde en person som hende igen, og disse tanker havde gjort det sværere for ham at falde til ro, men til sidst havde søvnen alligevel vundet magten, og han vågnede først da Cathryn kom ind på værelset fem minutter inden morgenmaden. Det var ikke nok for hende at banke på døren og hæve stemmen. Det var aldrig nok. Hun var nødt til at ruske ham for bare tilnærmelsesvis at få lidt af hans opmærksomhed.
"Michael! Vågn op! Der er morgenmad om fem minutter!"
Han tvang sine tunge øjenlåg op, og i et par korte øjeblikke havde han svært ved at finde ud af, hvorvidt det han oplevede var en drøm. Værelset bølgede et par korte øjeblikke, da han med søvntunge øjne satte sig op i sengen. Han blev siddende og stirrede ligefrem for sig, tog herefter sin telefon for at eftertjekke, om Chloe - eller nogle af kammeraterne - havde sendt ham nylige beskeder, men da han ikke fandt nogen, svang han benene ud på gulvet, rejste sig op og tog tøj på. Det øvrige af familien var allerede i gang med at samle sig nede ved morgenbordet, da han traskede ned ad trappen og gennem Hall'en. Morgenmaden begyndte før ham, men det var han vant til. Han var familiens syvsover, og oftest, i weekenderne og ferierne, vågnede han længe efter de andre havde spist morgenmad, og hvis ikke det var for det faktum, at denne lørdag skulle bruges på at få istandsat herregården og indrettet de diverse forskellige lokaler, havde mor og far sikkert ladt ham sove videre.
Morgenbordet var dækket op med det sædvanlige - Familien Hollow havde tradition for at spise brød samt frugt og ost i weekenderne, uanset ferier eller ej, og denne lørdag var ingen undtagelse. Der stod både kaffe og te samt multijuice og mælk på bordet, to kurve med ristet toast samt krukker med både honning og marmelader og gult smør samt forskellige oste - særligt franske brier og engelske rundoste. Derudover stod der to skåle med bananer og appelsiner og æbler og pærer og franske vindruer, som var blevet købt et par dage inden indflytningen. Han fandt sig en plads overfor Kate.
"Jamen, godmorgen Michael. Hvad, eh, det der med ikke at sove sent, den har du vidst ikke været så god til at holde?" Daniel hældte kaffen op i koppen med glasurbemalingen af Big Ben-tårnet. Det var en kop, som både Michael og Kate i fællesskab havde givet ham til hans 40-års fødselsdag tre år tidligere. Han havde brugt den lige siden. Han elskede den, havde han givet udtryk for, og det var en af de bedste gaver, han længe havde fået. Ikke fordi selve gaven var noget særligt, for det var blot en kop - dem kunne man købe til halvtreds pund i de fleste supermarkereder og storforretninger -, men derimod fordi det var en gave, han havde fået af sine børn. En gave givet i kærlighed af nogle mennesker - familien - som han elskede mere end noget andet. Og derfor var den dyrebar og en helt del uerstattelig.
Michael fremsendte et skævt smil af sin fars sarkastiske bemærkning, men undlod at svare med andet end et kort henkastet blik med sine blågrå øjne. Herpå rakte han frem mod kurven med ristet toast.
"Hvordan har jeres nat været?" Daniel smilte. Cathryn mærkede atter den bløde knytnæve i brystregionen, der spredte sine fingre af varme rundt i resten af kroppen, og kunne ikke lade være med at smile tilbage. Selvom hun allerede denne morgen, op til flere gange, havde givet udtryk for, at hun elskede at se sin mand så lykkelig, kunne hun ikke lade være med at sige det. Daniel virkede smigret, næsten ungdommeligt ydmyg. Det mindede hende om den unge mand, hun giftede sig med 18 år tilbage. Den mand, han havde været før sammenbruddet og før sin mors død. Blot det at se glæden i sin mands brune øjne, var nok til at tankerne om rustningerne og den underligt vedblivende fornemmelse af overvågning, smeltede væk som citrondråber.
"Fantastisk, min egen. Jeg elsker det her sted. Det har været den bedste nat i hele mit liv. Men det ved du vel allerede." De kyssede. Kate rullede med øjnene og koncentrerede sig om det ristede toast med marmelade på tallerknen foran sig.
Daniel lod sine fingre omslutte sin kones og vendte blikket imod det øvrige af forsamlingen. "Michael? Kate? Har I noget at byde ind med?"
Michael slugte multijuicen, der havde ophobet sig i munden, og sænkede herpå glasset som han svarede. "Altså... da jeg endelig faldt i søvn, så sov jeg godt. Men ja... den samtale, du ved, som... blev lidt senere end den burde, holdte mig vågen. Men... Jeg har sovet godt."
Kate svarede ikke, end ikke da Daniel vendte blikket imod hende. Hun ignorerede både sin mor og sin far, koncentrerede sig blot om maden. Det stak i hendes kinder, men selv da Daniel hidkaldte hendes opmærksomhed, undlod hun at reagere.
Michael pressede læberne imod hinanden og daskede fodspidsen ind på hendes skinneben. Hun gav et spjæt fra sig, havde nær mistet grebet om mælken, og stirrede på ham. "Hvad fanden er dit problem?"
"Så svar ham dog, istedet for at sidde og lege hellig."
Kates grønne øjne blev store, og måden hendes mund snørede sig sammen på, efterlignede de gange, hendes mor blev sur, men Michael var vant til det og lod sig ikke mærkes ved det.
"Hvad rager det dig hvordan jeg opfører mig? Bare fordi du er ældst, så bestemmer du ikke over mig...!"
"Stop så! Jeg gider ikke have, at dagen bliver startet med skænderier!" Daniel brød ind og hævede stemmen, pådrog sig de to teenageres opmærksomhed. "Jeg har ikke lyst til at være vred, så vil I ikke være søde at lade være? Det er meningen at det her skal blive en god dag. Vi har allerede været igennem dette her én gang. Det kan altså ikke passe, at vi bliver nødt til at gøre det igen."
Kate vendte blikket imod sin far. "Men, Michael, han...!"
"I don't care! Bare... stop, okay?" Han undertrykkede sin vrede igennem et langtrukket suk. "Og nu vi er ved det, så vil jeg også gerne lige gøre jer - og det her gælder jer alle, også dig, Cathryn, opmærksomme på, at efter I har været oppe og benytte toilettet om natten - eller på et hvilket som helst andet tidspunkt, for den sags skyld -, så er det vigtigt at I husker at lukke for vandet bagefter. Da jeg kom ned på badeværelset tidligere i morges, så jeg at vandet i vandhanen løb på fuldt blus. Det er virkelig hamrende dyrt når vandet får lov at løbe så længe, og hvis det sker hver nat, kommer vi nok ikke til at bo særlig længe i herregården. Hvilket vil være ærgeligt. Så husk det, okay?"
Kate følte en pludselig tyngen i brystkassen da hendes far havde fuldendt beskeden. For sit indre blik så hun hanen på badeværelset, med det løbende vand, og mindedes om den krybende fornemmelse af koldt der havde omsluttet hendes krop idet hun strakte armen henover vasken. Det prikkede imod nakkeskindet. "Men jeg... jeg har ikke været på toilet i nat." Øjnene der var ingensteder, skjult for det blotte øje, men som så alt og vidste alt. Øjnene, der manifesterede sig som tankebilleder, hvis tilstedeværelse kunne føles men ikke ses. Hendes utilfredshed skrumpede ind, sank væk, og blev erstattet af en svag angstpræget kvælen.
"Det er heller ikke rettet til dig, Kate. Det er en generel besked. Bare husk det til en anden gang, okay?" Han vendte blikket rundt til alle på bordet, for at være sikker på at beskederne var indforstået. "Men nu gider jeg ikke være alvorlig mere. Lad os hygge os og nyde dagen. Det var jo det vi flyttede hertil for." Kaffekoppen med Big-Ben glaseringen løftede han op til munden. Et smil. Herefter en boblende slubren, da han indtog den mørkebrune væske.