Kongedebatten - Dagbladet
7. desember 1998 kl. 6.13
Kongehuset er en institusjon som bare kan forsvare sin plass i statsstyret hvis den er i utvikling. En forutsetning for det er at monarkiets oppgaver diskuteres offentlig og med frimodighet. Vi behøver ikke gå lenger enn til Storbritannia for å se hvilke problemer som oppstår når et kongehus ikke lever i pakt med sin tid. Derfor er det både forstemmende og uklokt når kong Harald gjennom sin kabinettssekretær forsøker å stanse en debatt om viktige sider ved utøvelsen av kongegjerningen.
Det er i seg selv oppsiktsvekkende at Slottet peker ut Dagbladet som overgriper og kongen som mobbeoffer. Noe liknende har knapt skjedd siden den nåværende kongefamilien kom til Norge i 1905. Men formen har også karakter av instruks. Under dekke av vern av kongens integritet, skal debatten reguleres inn i et leie som passer Drammensveien 1. Det er ikke bare en umulig oppgave, det er beint fram skadelig for kongehuset.
Kabinettssekretær Magne Hagens utfall hadde vært lettere å forstå hvis pressen hadde krenket den delen av kongefamiliens privatliv som fortjener et vern. Men i denne saken er situasjonen motsatt: Dagbladet har satt på dagsorden spørsmål som gjelder kongehusets sentrale funksjoner. Det handler bl.a. om kongelig habilitet, kongefamiliens sosiale omgangskrets, oppussingen av Slottet, spørsmålet om kongelig pensjonsalder og republikk. Kabinettssekretæren karakteriserer dette som en kampanje. Det tyder på at han lever i en lukket verden, hvor selv det å reise kontroversielle spørsmål oppleves som konspirasjon.
Få vet bedre enn Dagbladet at man ikke blir populær av å reise en debatt om kongehusets rolle i Norge. Men i lengden kan ingen samfunnsinstitusjon overleve uten åpen kommunikasjon med verden rundt seg. Samtidig tar vi gjerne en debatt med Slottet om Dagbladets og pressens dekning av kongehuset. Vi vil ikke et øyeblikk hevde at vi er feilfrie, og åpenhet må gå begge veier. Men den kan ikke starte med at Slottet vil legge begrensninger på debatten. Den tid er for lengst forbi da den kongelige familie kunne få sin vilje gjennom instrukser.