La meg først presentere kveldens største julestjerne: Scenograf og kostymedesigner Kaja Ebbel Frederiksen. Hun har laget et univers som er små forestillinger i seg selv, og som snakker til minst fire generasjoner publikummere.
Gulldressen, nakkekraven og designerskjerfet til greven, århundreskiftekåpene til snøfnuggene, 60-talls Hairspray-stilen til heksens datter – og ikke minst englebarna som er små hverdagsmennesker fra vår egen tid.
Scenografien er like magisk som den er intelligent. Julemannen har fått en julete hytte, og en plaststol som plasserer ham i nedre klassesjikt. Han bor på en utpost av Nordpolen, med en festlig sel og lekedansere som stepper og danser julen inn.
Både scenograf og regissør har lånt av skoleforestillingens sjarm og estetikk, og det funker ganske så fint. Når en liten gutt med sølvguttstemme, pappvinger og olabukse synger "Stille natt", får man gåsehud.
Det er en scene som bærer i seg det beste av Horn og Frederiksens julestjerne. Tradisjon og modernitet, helligdom og menneskelighet, hånd i hånd.