anmeldelse: Super Numeri - Great Aviares (2003)
Trip hop / Post-rock / Jazz / Fusion
The Ember Love
Super Numeri åpner store musikalske bur og båser på sitt debutalbum.
Super Numeri er et ubeskrevet musikerkollektiv fra Liverpool som med Great Aviares byr på sitt første album, utgitt av ingen ringere enn Ninja Tune.
The Electric Horse Garden åpner plata kanskje noe overraskende med sitar, bass og elektriske gitardrodler. Det hele er veldig stillferdig og avslappet med klare referanser til både Future Sound of Londons nyfrelste strengeleker anno 2002 og tidlig 70-talls instrumental jazz-rock. Først etter rundt 4 minutter dasker trommene seg forsiktig i gang uten å forhaste seg. Dette må være balsam i ørene til hoder som har ligget for lenge i syrebad, men langsomt får kontakt med sin gamle kropp igjen gjennom iherdig terapi på et bortgjemt nervesanatorium. Å starte en plate på denne måten er kommersielt selvmord, og gjør meg mer overbevist om at Super Numeri har ekte artistiske ambisjoner.
Sundial fyrer liv i noen få nøye utvalgte integrerte kretser som gir oss en liten dose samplete strykere og mystiske synth-lyder. Nok en gang vinner de akustiske lydene overlegent over de elektroniske, godt hjulpet av en monotont pulserende bassgang og et interessant rytmemønster. Det er Beaks som drar opp støynivået og hakker oss i hodet med skarpe synthlyder og bråkete el-gitarer behandlet med ringmodulator. Dette er albumets mest atypiske spor og Otter's Poll trekker det hele ned igjen til tilnærmet nullnivå med harpe og annen eggdeleraktig strengeklimpring. Likevel ligger det noe bak og murrer her. Det er pause i paradiset og englene tas på fersken for røyking! Leisure Lakes bringer assosiasjonene enda sterkere tilbake til tiden Miles Davis laget sånne ting som Bitches Brew. The Ember Love har både harper og vibrafoner som danner kontrapunkter til en fremhevet bassgang. Flarent Carmin er sammen med Beaks platas høydepunkt og tenderer mot dub reggae med sine effektivt ekkobelagte perkusjonslyder.
Det som er interessant med denne plata er at dette er hovedsaklig akustisk basert jazzrock-fusjon som er tuftet på klassisk electronica-filosofi, i dette tilfellet det at musikken helt klart utrykker bestemte stemninger. Hvert enkelt spor er relativt statisk i sin utvikling og skildrer en bestemt stemning, i stedet for å utvikle seg og å komme til musikalske konklusjoner og klimaks slik som gjerne skjer innen instrumental jazz. I likhet med mye asiatisk musikk er dette akkordfattig kost som stort sett ligger og lurer i samme toneart hele tiden. Super Numeri skaper rammene rundt potensielle musikalske hendelser, men det blir tomrom i midten der solistene vanligvis briljerer. Instrumentene er motvillige mot å havne i søkelyset og sklir istedet ut i mørket. Great Aviares er en plate der lytteren må arbeide aktivt for å orientere seg - i motsatt fall vil ikke Super Numeris lille magi kunne forstås. De sparsomme arrangementene er nemlig delikate og musiseringen er raffinert.
Dette er en eksperimentell plate som virkelig har noe for seg og viser en mulig vei fremover i en tidsalder etter rocken. Plata virker kanskje noe kort med en spilletid på rundt 40 minutter der det første sporet tar opp en fjerdedel. Great Aviares er likevel en plate å sjekke ut for deg som vil høre hva som ligger i forkant av utviklingen.