Asiens århundrede bliver også amerikansk | Flemming Ytzen
Flemming Ytzen
Klummer om Asien, verden og os
Videre til indhold
Forside
Americana
Dokumentarer
Hvad andre mener
Hvem jeg er
Som rejseleder
Udgivelser
← Når Japans naboer ser rødt
Dansk indsats i Myanmar: mindretallene først →
Asiens århundrede bliver også amerikansk
Udgivet den 9. januar 2014 af flemmingytzen
USA og Kina balancerer i en fornuftig sameksistens i Østasien
HVORDAN vil USA bruge sin indflydelse i et Asien, hvor økonomiske og demografi-ske forskydninger dramatisk er ved at ændre den magtbalance, der blev skabt i den kolde krigs tid? Er USA og Kina på kollisionskurs, eller ser resten af verden en voksende fælles forståelse, som ingen havde turdet forudse for kun et årti eller to siden?
Spørgsmål som disse optager den amerikanske sikkerhedsforsker Satu Limaye, der leder det prestigiøse East- West Center i Washington. Limaye har netop besøgt København, hvor han deler ud af sin betydelige indsigt til relevante interesserede. Hans analyser af USA's asienpolitik bør give inspiration til især de europæere, der mener, at der er sket et alarmerende skred i balancen mellem et USA, hvis politiske maskinrum med mellemrum kører fast, og et Kina, hvis turbovækst har svært ved at komme ned i gear.
Risikerer verden, at det går i Asien, som det gamle koreanske mundheld lyder: Når hvalerne slås, knækker de rejens ryg?
Kina er så langtfra ved at skubbe USA ud af klodens økonomisk mest dynamiske region. Tværtimod, de to kan udvikle en sameksistens, som har positive gensidige virkninger, og som de øvrige asiatiske lande bør være tilfredse med.
FREDELIG sameksistens og forståelse mellem en demokratisk supermagt og en autokratisk udfordrer, hvordan hænger det sammen? Jo, efter at præsidenterne Barack Obama og Xi Jinping i sommeren 2013 holdt det såkaldte skjorteærmetopmøde i Californien, konkluderede Satu Limaye, at magtbalancen i Østasien og Stillehavsområdet bedst kan forklares således:
Forholdet mellem USA og Kina og mellem USA og det øvrige Østasien er bedre end relationerne mellem Kina og dets naboer og bedre end de indbyrdes relationer mellem de fleste af regionens mindre og mellemstore lande. Det værste, der kan ske, er derfor, hvis enten Washington eller Beijing presser et eller flere af regionens mindre lande til at vælge den ene ' beskyttermagt' på bekostning af den anden.
Men den aktuelle tilstand er ikke et nulsumsspil, hvor den ene parts strategiske fordel optræder som et minus hos den anden part. Kinas naboer er traditionelt skeptiske over for den urgamle gigant, men det opmuntrende er, at USA's forsvarssamarbejde med regionens mindre lande er rummeligt nok til at give plads til et opstigende Kina. Nogle kalder det en win-win-situation, men der er ingen garanti for, at den holder i årtier.
DE AKTUELLE spændinger mellem Kina og Japan om en klynge ubeboede øer i farvandet nær Taiwan giver ganske vist indtryk af et meget selvbevidst Kina, der presser et Japan, der er økonomisk og demografisk på skrump. Men verden bør ikke fejlbedømme Japan, pointerer Limaye: »De begrænsninger, Japan lægger på sin forsvars-og sikkerhedspolitik, bygger på beslutninger taget af japanske politikere.
Der er ikke tale om pres udefra. Japan har stadig den militære kapacitet til at kunne modstå et Kina, der måtte blive for aggressivt«. I Sydøstasien spekuleres der i, om den fremadskridende liberalisering i Myanmar (tidl. Burma) indebærer en åbning for USA til at inddæmme Kina. Men også her melder Satu Limaye hus forbi: »Amerikansk politik i Asien har ikke til formål at omringe Kina. Derfor er Myanmars beslutningstagere ved at lære sig den samme kunst, som naboen Thailand tidligere har vist: at kunne give plads til både Kina og USA«.
Der hvor USA kan finde det nødvendigt at trække en politisk streg i havet omkring Kina er, hvis lederne i Beijing forsøger at genskabe en hierarkisk politisk orden i Asien, der betyder et nyt imperieagtigt system, hvor Kina sætter alle reglerne for nabostaternes adfærd.
Men det kommer ikke til at ske, for naboerne deler ikke værdier med Kina. »Kinesiske ledere tænker kun i magtens baner; der er ingen værdier knyttet til kinesisk magtudøvelse«, lyder hans forklaring.
HVAD ER DET så, USA's venner og allierede i Østasien nødig ser? Et ' Nixon-chok', forklarer Satu Limaye. For 41 år siden landede den amerikanske præsident i et Kina, som USA ikke anerkendte diplomatisk og næsten stadig var i krig med. Resten er historie, og den er overvejende positiv.
Kina har skiftet økonomisk politik, utvivlsomt inspireret af USA, og har givet sine borgere mere velstand og et mere rummeligt samfund. Samtlige amerikanske præsidenter siden Nixon har fastholdt den såkaldte ét Kina-politik, der gør demokratiske Taiwan til en del af et samlet Kina trods forskellighederne i styreform. »Ikke bare Taiwan, men stort set resten af Østasien fik et chok over åbningen mellem Kina og USA. De var ikke forberedt. Skulle der ske noget lignende i fremtiden, vil de godt vide, hvad de går ind til«. Indtil videre hedder formlen: win-win.
(klumme i Politiken 9. jan. 2014)
Share this:
Twitter
Facebook
Synes godt om dette:
Like Henter...
Relateret
Om flemmingytzen
f. 1952, journalistuddannet 1976, på Politiken siden 1994. Underviser, foredragsholder og forfatter.
Vis alle indlæg af flemmingytzen →
Dette indlæg blev udgivet i Globalt, Japan, Kina, Myanmar/Burma, Sydøstasien, USA. Bogmærk permalinket.
← Når Japans naboer ser rødt
Dansk indsats i Myanmar: mindretallene først →
Skriv et svar Annuller svar
Skriv din kommentar her...
Udfyld dine oplysninger nedenfor eller klik på et ikon for at logge ind:
E-mail (påkrævet) (Adresse vises aldrig offentligt)
Navn (påkrævet)
Websted
Du kommenterer med din WordPress.com konto. ( Log Out /  Skift )
Du kommenterer med din Twitter konto. ( Log Out /  Skift )
Du kommenterer med din Facebook konto. ( Log Out /  Skift )
Annuller
Connecting to %s
Giv mig besked om nye kommentarer via e-mail.
Giv mig besked om nye indlæg via e-mail.
A
Søg efter:
Nye indlæg
Socialkonservativ 2.0? Ja tak!
En rovfugl mod Putins trolde
Prisen, som venter på Rushdie
En hilsen til forårsrullernes diktator
Får Putin et Vietnam-syndrom?
Pelosi hjælper hverken Taiwan eller Biden
Koreanske film er redningen for Netflix
Putin har indstillet sig på en evighedskrig uden klart definerede vindere og tabere
Et japansk fyrtårn er faldet
Museum hiver folkemords-ofre ud af glemslen og ind i historien
Nye kommentarer
flemmingytzen til Får Putin et Vietnam-syndrom?
Stig Wørmer til Får Putin et Vietnam-syndrom?
Torben til Uffes udsyn rakte ud over…
Stig Wørmer til Tak til Nepotistisk Folke…
stigw@webspeed.dk til Løgnekampagne viser, hvad Nato…
Jürgen Beyer til Digitale stemmesedler? Nej…
Stig Wørmer til Digitale stemmesedler? Nej…
flemmingytzen til Rusland bliver ikke tolerant o…
Stig Wørmer til Rusland bliver ikke tolerant o…
flemmingytzen til Biden, vores egen Gorbatj…
Arkiver
september 2022
august 2022
juli 2022
juni 2022
maj 2022
april 2022
marts 2022
februar 2022
januar 2022
december 2021
november 2021
oktober 2021
september 2021
august 2021
juli 2021
juni 2021
maj 2021
april 2021
marts 2021
februar 2021
januar 2021
december 2020
november 2020
oktober 2020
september 2020
august 2020
juli 2020
juni 2020
maj 2020
april 2020
marts 2020
februar 2020
januar 2020
december 2019
november 2019
oktober 2019
september 2019
august 2019
juli 2019
juni 2019
maj 2019
april 2019
marts 2019
februar 2019
januar 2019
december 2018
november 2018
oktober 2018
september 2018
august 2018
juli 2018
juni 2018
maj 2018
april 2018
marts 2018
februar 2018
januar 2018
december 2017
november 2017
oktober 2017
september 2017
august 2017
juli 2017
juni 2017
maj 2017
april 2017
marts 2017
februar 2017
januar 2017
december 2016
november 2016
oktober 2016
september 2016
august 2016
juli 2016
juni 2016
maj 2016
april 2016
marts 2016
februar 2016
januar 2016
december 2015
november 2015
oktober 2015
september 2015
august 2015
juli 2015
juni 2015
maj 2015
april 2015
marts 2015
februar 2015
januar 2015
december 2014
november 2014
oktober 2014
september 2014
august 2014
juli 2014
juni 2014
maj 2014
april 2014
marts 2014
februar 2014
januar 2014
december 2013
november 2013
oktober 2013
september 2013
august 2013
juli 2013
juni 2013
maj 2013
april 2013
marts 2013
februar 2013
januar 2013
december 2012
november 2012
oktober 2012
september 2012
august 2012
juli 2012
juni 2012
maj 2012
april 2012
marts 2012
februar 2012
januar 2012
december 2011
november 2011
oktober 2011
september 2011
august 2011
juli 2011
juni 2011
maj 2011
april 2011
marts 2011
februar 2011
Kategorier
Diverse
Globalt
Interviews
Japan
Kina
Kommentarer/analyser
Korea
Myanmar/Burma
Set fra Danmark
Sydasien
Sydøstasien
Uncategorized
USA
Meta
Registrer
Log ind
Indlægsfeed
Kommentarfeed
WordPress.com
Blogstats
66.555 hits
Flemming Ytzen
Skab en gratis hjemmeside eller blog på WordPress.com.
Privacy & Cookies: This site uses cookies. By continuing to use this website, you agree to their use.
To find out more, including how to control cookies, see here: Cookie Policy
Follow Following
Flemming Ytzen
Slut dig til de 27, der følger denne blog
Sign me up
Already have a WordPress.com account? Log in now.
Flemming Ytzen
Tilpas
Follow Following
Sign up
Log ind
Copy shortlink
Report this content
View post in Reader
Manage subscriptions
Collapse this bar
Indlæser kommentarer ...
Skriv en kommentar
e-mail (påkrævet)
Navn (påkrævet)
Webside
%d bloggers like this: