"Før var jeg bare en synder, der levede hver dag af Guds nåde. Nu er jeg på et punkt i mit liv en politisk korrekt synder", skriver Børge Haahr Andersen - med et glimt i øjet.
Ellen Lodahl Pedersen, 21. august 2019
For tyve år siden var jeg bare fattig. For ti år siden måske lidt nærig. Men i dag er jeg politisk korrekt. Jeg er nemlig cykelejer, men ikke bilejer. Det er jo ikke så ofte, jeg er politisk korrekt, så det har ledt mig ud i en forargelse over mine medborgere. Hver morgen cykler jeg på arbejde og ser forarget på den lange bilkø, hvor jeg ofte kan komme hurtigere frem på cykel. Er de ikke klar over, at de forurener den friske luft, de spolerer ozonlaget og øger CO2-udslip noget mere end en landlig ko, der prutter? Hvis hele vesten var som jeg, så ville isbjørnene have det bedre på Grønland, og jorden ville holde til os mennesker noget længere …
Retræte på cykel
De fleste af mine medcyklister har et eller andet larmende i ørerne. Eller de taler i telefon med konne eller børnene eller elskerinden. Det er faktisk lidt af hvert, man kan blive orienteret om på en cykeltur. Selv nyder jeg at lade ørerne været optaget af ingenting eller alting. Mange danskere fylder deres sind med tomhed eller indiske gudenavne for at meditere sig til afslapning og harmoni. Jeg nøjes selv med en blanding af fuglesang og motorlarm og den luksus, det er at være helt uforpligtet en halv time før og efter arbejdstid.