Elbil som «signal»
Jo Heringstad, pensjonert skogingeniør
«Det haster ikke med elbiler», skriver Per Svardal som kommentar til innlegg fra Mari Qviller i Natur og Ungdom. Begrunnelsen for denne vurderingen er at nytt og marginalt strømforbruk til elbiler er marginal kraft: I verste fall kullkraft og i beste fall gasskraft. Han mener nok at dette gjelder også når Norge ikke importerer kraft, fordi kraft som da går til elbiler ellers kunne eksporteres.
Svardal skriver mye om kraftforsyningen i det store industrilandet Tyskland, som vi snart får direkte kabelforbindelse til: Tyskerne ble virkelig skremte av katastrofen i Tsjernobyl i 1986, og har siden da bygd nye kullkraftverk i stedet for atomkraftverk. De satser mye på sol- og vindkraft; men dette blir temmelig ujevn kraftproduksjon, som må «balanseres» med lett regulerbar annen kraft.
For noen år siden ble det publisert en rapport med tittelen «Økt balansekraftkapasitet i norske vannkraftverk». Den viser at det kan bygges et antall store pumpekraftverk, ved siden av eksisterende vannkraftverk med høytliggende magasiner. I tidsrom med sterk vind kan disse bruke overskuddskraft til å pumpe opp vann, så dette vannet kan brukes til ekstra kraftproduksjon, for å dekke vindkraftunderskudd i tidsrom med svak vind.
Undertegnede mener at avgiftsfritakene som får mange til å kjøpe elbiler er viktige og riktige: Innfasingen av elbiler er tydelig «signal» til folk flest, om at «oljeeventyret» kommer til å bli «parentes i Norgeshistorien»! Vi bør nå begynne å forberede og omstille oss til det som skal komme etter oljen: Når oljefyring fases ut og elbiler fases inn, vil folk flest forstå at «framtida blir elektrisk», både her og i andre land.
Det har vært mye strid om vannkraftutbyggingen i dette landet. Folk flest må forstå at videre utvikling av vannkraftsystemet er/blir nødvendig, for å kunne «hjelpe» andre land med omstilling fra «fossil» energi til sol og vind.