Lucas – VeiskilleWiki
Denne siden er et ufullstendig utkast!
1.1 Kort Historie
1.1.1 Fanget i Løgnens Rike
1.1.3 Tilbake til Malderia
1.1.4 Retur til Kroam
1.2 Venner og bekjente
1.4 Spiller og opptredener
2 Mer informasjon
2.1 Opprinnelig rollebeskrivelse for Ikarov
2.2 Lucas sin Magi
2.2.1 Mørket i oss
2.2.2 Sarinis Gave
Ridder Lucas av Malrids Sirkel er også kjent som Lensherre Ikarov fra Løgnens Rike (laiv).
Dette er kjappe notater over Lucas sitt liv. De kan endre og er ikke skrevet i sten eller ferdig utfylt.
Lucas er født i det gamle Malderia 46 år før Stjernefallet. Som 8 åring ble han sponset av en gammel venn av sin far til å bli Ridder av Malrids Sirkel. De oppdaget tidlig i hans trening at han hadde en voldsom evne til å kanalisere magi. Ved hans 18 års dag, 8 år før stjernefallet var han ferdig utdannet og ble slått til Ridder av Malrids Sirkel. Pga sine evner til å kanalisere magi gikk han igjennom intet mindre enn 6 partnere i løpet av de første åtte årene av sin tjeneste.
Etter at tåkas fremmasj ble sett på som en alvorlig trussel, ble Lucas og 6 av Ilden av hans søsken sendt for å gjøre et rite kanalisert igjenom Lucas. Dette fungerte ikke og tåken slukte dem alle. Lucas er den eneste kjente overlevende.
Fanget i Løgnens Rike
Han lærte seg å kontrolere tåken han var fanget i og ble kjapt oppdaget av Sebk. Sebk gjorde han til sin vasalls Fyrst Karinov fremste vokter og kalte han Ikarov. I Løgnens Rike tjente Lensherre Ikarov sin herre Fyrst Karinov i 20 år frem til Stjernefallet. I disse årene gjorde han ubeskrivelige og onde handlinger i Løgnens tjeneste.
Han lærte seg ritualmagi i tilleg til å perfeksjonere sin kontroll over tåken, dets skrømt og mulighetene som fantes til å styre innbyggere av Løgnens Rike. Hans kropp stoppet å eldes.
Hans kontroll over tåken ble allikevel i den siste tid før Stjernefallet utfordret av et annet vesen. Når Ikarov til slutt fant vesenet i tåken, fikk han en opplevelse han sent ville glemme. Den enarmede alven hadde en beskjed til Fyrsten, som selvsagt var myntet på Sebk. Beskjeden var i korthet: "Jeg er her, jeg vil ikke blande meg i ditt spill, men snart er det min tur".
Bortsett fra denne hendelsen var Lensherre Ikarov fått en så stor personlig makt at Fyrsten fryktet for at Ikarov skulle foråde han. Gjentatte ganger måtte Ikarov gjensverge sin ed til Fyrsten. Ikke hver gang det ble bedt av han ble det gjort. For et nag av tvil hadde krøpet seg inn i Ikarovs hjerte.
Når stjernefallet kom, hadde Ikarov vært der i 20 år, og han der i Løgnens Rike ved Nummer 4. Han så hendelsene mellom demoner og guder utspille seg foran ham som om det hele var uvirkelig. Verken han eller andre grep inn, ikke fordi de ikke turde, men fordi en Sannhet sterkere enn noen annen fortalte dem at det var ikke Ment slik. Den natten fikk Lucas tilbake sin hukommelse og vandret i sjokk de neste dagene. Han var overasket hvor få som ville han til livs for sine handlinger.
Han vandret mange måneder i Kroam i villfarelse. Han viste ikke hva han skulle gjøre med seg selv. 3 måneder etter Stjernefallet finner Lucas seg en jobb på en storgård i Kroam. I selskap med folk, finner han ut av sin fortvilelse og finner tilbake til sine verdier som Ridder av Malrids Sirkel. Når Gerustammens folk kommer og starter en heksejakt som tar livet av Dronningen, blir han minnet på sin opprinnelige ed om å bekjempe demontilbedere av alle slag. Han innleder et forhold til gårdens Odelsdatter, Arianne, etter å ha reddet henne fra å bli brent som heks i hysteriet som oppstod etter dette. Dette forholdet kan ikke føre noe sted da hun er Odelsdatter av en storgård og han er tilsynelatende kun en enkel stallknekt.
Etter Gerustammens korte opphold i Kroam tok Lucas det på seg å fortsette deres arbeid med å utslette de resterende demontilbedene heksene. Menn og kvinner av forskjellig art flokker til Lucas sin sak. Noen av dem viser seg å være hans tidligere vektere fra Løgnens Rike. Disse blir konfrontert med deres bakgrunn og de fleste av dem slutter seg til hans sak. Lucas benytter igjen sin tidligere tittel som Ridder av Malrids Sirkel for å rettferdiggjøre sine handlinger.
Kort tid etter dette hører den nyinsatte Dronning Amarie om Ridder Lucas og han blir kalt inn for å gjøre rede for seg. Resultatet av møtet er Ridder Lucas sin ed: "Jeg vil bøte for mine handlinger mot Kroam og dets folk. Som jeg undertrykte riket, vil jeg beskytte og veilede riket så vel som deg Dronning Amarie. Mitt sverd og mitt hjerte er min styrke. Min styrke vil holde meg til min ed."
Han satte igang med å bygge opp et vekterkorps. Blant mange av de var hans opprinnelige vektere. Disse blir alle bedt om å sverge tjeneste til ham, Kroam og Dronningen. De som ikke ville, ble gitt en sterk advarsel om hva som ville skje hvis de benyttet sine krefter i Mørkets navn.
Han skrev utkastet til Kroams Lover, mye basert på Malderias Lover. Disse ble noe mildere ved Amarias hånd, men det var som forventet. Det er også arverett for førstefødte kvinne i Kroam, en lov Lucas ikke var spesielt glad i, men som han måtte akseptere som en så innarbeidet del av Kroams skikk at den ikke lot seg rokke ved.
Tilbake til Malderia
Når rett og orden var på plass, hadde ryktene om hvordan resten av verden så ut rukket tilbake til Hoffet. Lucas ber om å få reise til Malderia for å presentere seg selv for Krigsrett. Amarie er i det lengste imot ideen, men skjønner tilslutt at Lucas aldrig vil få fred hvis han ikke utfører denne reisen. Reisen til Maldrid tar 6 månder. I Malderia blir han stilt ovenfor den Indre Sirkel, det innerste råd i hans Ridderorden. De frifinner ham og gir han tilatelse å sluttføre sin æresgjeld til Kroam, under klare påminelser om hans lojalitet til sine søsken.
Retur til Kroam
Etter å vært borte et år, vender Lucas tilbake til Kroam. Her starter han med å bygge opp et forsvar mot fiender og tåke. Kort tid etter dette ca. år 6 e.s. kommer det 600 Malderiske Soldater i forbindelse med innflyttningen av innbyggere fra TriChaz. Han tar kjapt komandoen over disse og benytter de til å skape stammen til et nytt Kroamittisk militære. Han bruker lang tid på å bygge opp styrker, vektere og et spionnettverk. Han setter menn han stoler på og har tett kontakt med i de viktige posisjonene og trekker seg selv tilbake. Han fungerer som General, Justisminister og inenriksmenister, selv om dette ikke er offisielle titler.
Ridder Lucas benytter nå mye tid på sin personlige krigerkunst, så vel som sine studier. Han er ofte å se i selskap med en Althéisk rødprest på treningsplassen i slottet. Han kan også sees ved en og annen forelesning ved Akademia. Han sier allikevel sjelden noe og holder seg mest i bakgrunnen. Han har knyttet noen profesjonelle bånd til de andre rådgiverene ved hoffet og akademiet.
I årene som har gått har han holdt kontakt med sin gamle flame Arianne. Han ville ikke gifte seg da de begge hadde jobber som tok mesteparten av deres tid. Men en gang i måneden eller så tok de seg tid til å møtes. 14 år e.s innførte allikevel Lucas et forhold til en yngre dame som var arving til et av de største handelshusene i Kroam. Hennes navn er Merena. Lucas elsker dem begge og kan ikke være foruten noen av dem. De vet om hverandre og aksepterer situasjonen av forskjellige grunner.
Lucia Sagari har blitt en kjent og kjær venn for Lucas etter hun i år 6 e.s reddet Arianne fra tåken. Hun er en konfidant og de snakker gjerne om alt mellom himmel og jord.
Ca. år 13 e.e. kom Nona tilbake fra Althéa med Sarini. Hun hadde med seg Ridder Drakan av Malrids Sirkel som en av sine lærere. Drakan og Lucas var bekjent fra før og det ble en naturlig samtale og treningspartner for Lucas. Sarini var i begynnelsen noe redd for Lucas. Men etter mange samtaler med Drakan tilstede, åpnet hun opp noe. Etter en hendelse i år 15 e.s. blir Lucas gitt en gave av Sarini. Etter dette er han observert å gå ut etter mørkets frembrudd, noe som er det rene selvmord i Kroam.
Ridder Lucas har hvert år ved stjernenatten, med unntak av året på reisen til Malrid, dratt på pilgrimsferd til Nummer 4. Der minnes han hva som skjedde og i senere tid når konferansene startet deltatt på disse.
Ridder Lucas er født Lucas av Svartmyr, en liten landsbygd i gamle Malderia, 46 år før Stjernefallet. Hans far var våpensmed og gammel soldat og hans mor landsbyens "vise kvinne". Lucas sin oppvekst var nok for det meste av tiden lik alle andre barns på den tiden. Men han lærte i ung alder mye om sverdkamp, tilvirkning av sverd og rustning, samt sin mors legekunst tok han til seg. Lucas hadde 3 søsken, alle eldre brødre, så han lærte seg fort å forsvare seg så best han kunne. Livet førte ikke mange spennede øyeblikk med seg, men en av de største, var hver gang Ridder Era av Malrids Sirkel var på besøk. Ridder Era var en god kunde av Lucas sin far, som var godt anerkjent for sine sverd og rustninger. Han var vennlig mot barna som skjelden de voksne var. Han likte også å høre på fortellingene Lucas og sine brødre kunne fortelle, fra alt som skjedde i og utenfor byda. Men spesielt gamle historier likte han å lytte til. Det hente av og til at han skrev disse ned.
I Lucas sitt sjette år skjedde noe besynderlig, Ridder Era kom på et av sine sedvanlige besøk, mens hans far instruerte hans unge sønner i sverdkunst. Lucas var hardt presset av sine eldre brødre, men holdt utrolig nok overmakten så vidt tilbake. I dette øyeblikket kjenner han en nyfunnen styrke fylle han og han slår tilbake sine brødre en etter en, helt til hans blikk fanger Eras øyne i brøkdelen av et sekund. I dette øyeblikket står verden stille og Lucas er helt fortapt i det han blir dratt inn i Eras sinn. I det Lucas faller til bakken og kjenner trsverdet til sin bror markere dødsstøtet, kommer han til seg selv. Era har gått derfra. Den kvelden prater Era mye med hans far og mor. Etter denne episoden kom Era hyppigere og hyppigere på besøk, ofte ble det våpentrening når han besøkte. Han var til og med interresert i hvor mye av sin mors legekunst han hadde fått med seg. Da Lucas fylte åtte år forklarte hans far at Era ville stille som sponsor for at Lucas kunne bli tatt opp i Malrids Sirkel. Lucas forlot Svartmyr morgenen etter og dro med Era til Malderon for å bli Ridder.
Malderon skulle vise seg å bli anderledes en Lucas trodde. Han ble først utsatt for en opptaksprøve, hvor hans enver med sverdet så vel som det skrevne ord ble testet. De testet også hans tempramang ved å utsette han for mange fornærmende og ufine spørsmål. Denne testen var det mange riddere tilstede på, fler enn på noen av de andre prøvene. Denne "prøven" viste seg senere å være Eras måte å vise de andre Ridderene Lucas sin usedvanlige mottakelighet for å kanalisere maigisk energi. Noe som foreløbig kun viste seg når han var sint.
Ridder Lucas av Malrids Sirkel er spilt av HansO på Løgnens Rike (laiv) og på Metafysisk Midtsommer.
All informasjonen under er selvsagt ikke allment kjent. Hvis du ønsker å spille på den og er usikker på om du vet det, ta kontakt med meg.
Opprinnelig rollebeskrivelse for Ikarov
Opprinnelig rollebeskrivelse fra Løgnens Rike (laiv) er nedtegnet i sin helhet under.
"Du får tak i det usle skrømtet og gjør det til en av mine disipler! Intet tåkedyr motsetter seg min vilje! Jeg vil ha det skrømtet på sine knær foran meg før natten er omme!" Fyrst Karinovs stemme var full av raseri da han kommanderte Lensherre Ikarov, ut for å kue en opprørsk tåkeskapning. Når Ikarov reflekterte over det, idet han gikk ut av Fyrsten's telt, var det flere år siden noen i riket hadde ytret sterk misnøye ved Fyrsten, for å ikke snakke om å direkte gå i mot en av fyrstens befalinger. Med unntak av den opprørske lille jentungen selvsagt.
Etter å ha gått et stykke vekk fra lysningen Fyrstens følge hadde slått leir ved, stoppet Ikarov opp. Nok en gang bandt Ikarov, Lensherre over Tåkehavet, den stadig skiftene Tåkens vilje til sin egen og lot seg flyte med den. Han lot sansene spre seg utover i den kalde grå tåken som et enormt edderkopp nett, hvor fragmenter av tanker og følelser ble fanget opp. Han kjente straks igjen tankene til Fyrstens mest lojale. Vekterne. Andres tanker kom til han litt etter litt, ingen av de var den han lette etter. Før plutselig , et fragment av en tanke rørte ved sansenettet. Et ørlite fragment, men akkurat nok til å navigere etter. Ikarov trakk tilbake sansene fra det kalde grå stedet, nå med en sikker formening om skrømtets lokasjon.
Tanken på Tåkedyrets opprørske oppførsel fikk han til å reflektere tilbake på sin egen fortid. Hvordan han kom hit til dette riket, fult av mysterier og hemmeligheter. Han kunne ikke til den dag i dag erindre hva som fikk han til å jakte på tåken og dens hemmeligheter. Selv fyrsten sa han ikke viste noe om Ikarov's bakgrunn. Man Ikarov var ikke sikker på at hans tunge var sann, hvis det ordet hadde mening lenger i dette riket. Alt han husker er biter og fragmenter før dagen da Tåken kom. Den dagen glemmer han ikke. Det var i bunnen av en flora fylt dal, at det fantes en spesiell sirkel av eiketrær. Her var det han satt, i midten av denne sirkelen, på en oval knaus som stakk opp blant det grønne gresset. Et rite ble utført, men dets innhold kan han ikke erindre. Det var da tåken kom. Om det var magien han praktiserte som dro tåken til han vet han ikke. Han husker kun følelsen av enorm nysgjerrighet og forventning, blandet med en sterk frykt, i det tåken omfavnet han. Ikarov fryktet ikke tåken lenger.
Det var umulig å relatere til tid i tåkehavet, den konstante grå og kalde substansen ga ikke uttrykk for forandring. Lenge, veldig lenge vandret han rundt i tåken, søkende etter tåkens hemmeligheter. Hvorfor denne nysgjerrigheten brant i han den gang da han var alene og ny i tåken vet han ikke. Men han husker godt han var på jakt etter den ting som kunne gi han forståelse av tåkens natur. Ikarov hadde ikke mye fremgang i begynnelsen, lenge søkte han etter svaret på tåkens gåte. Helt til han sovnet hvilende inntil et dødt tre, utmattet etter den lange vandringen. Han prøvde å kjempe mot utmattelsen, men drømmenes verden tok til slutt overhånd. Hvor det før var drømmer, var der en følelse, en tilstedeværelse han ikke kunne plassere. Den var på kanten til hans sinn som en djevel luskende rundt, søkende etter sjeler å fortære. Hans sjel. Han tvang seg selv våken, og der, ned en liten skrent stod et hårete stort vesen og været luften. Den kunne ha vært et menneske, hadde det ikke vært for ulvehodet og gjete bena. Det var da han skjønte hva dyret gjorde. Den været Ikarovs sinn og prøvde å lokalisere han. Ikarov samlet straks tankene sine og en konsentrasjonsøvelse fra den tiden han ikke husker gjemte tankene og følelsene hans vekk fra sitt sinn. Det fungerte. Udyret snudde forsiktig den andre veien og fortsatte søket sitt i motsatt retning av han. Det var da Ikarov dro sverdet sitt sakte ut av sliren og listet seg raskt etter. Udyret bevegde seg ikke fort og det tok ikke lang tid før Ikarov var rett bak det. Plutselig hadde vesenet virvlet rundt, men for sent til å forhindre sin skjebne. Ikarovs sverd skilte hodet fra kroppen før udyret rakk reagere.
Ikarov ble på denne måten klar over hvordan bevisstheten til et hvert vesen kunne oppdages i tåken. Han var et godt stykke på vei for å finne hemmelighetene han var ute etter. I lang tid vandret han i tåken uten større motstand enn det ett og annen skrømt kunne komme med. Men med tiden lærte han ,blant mange ting, å kue disse vesener av tåken. Han lærte tåkens natur og samtidig følte han som Tåken forandret han. Hvorfor han søkte tåken var ikke lenger av viktighet, ikke før Fyrsten ønsket svaret.
Det var mens han eksperimenterte med tåkens evne til å påvirke drømmer og tanker at Ikarov oppdaget en mann foran seg, et sted hvor det for litt siden ikke fantes noen. Ikarov hadde ikke været hans nærvær, han undret seg hvordan det kunne ha seg. Det var da mannen så han rett inn i øynene og sa: "Jeg ser du har oppdaget noen av lovene som regjerer i tåken, nå vil du oppdage mine lover som regjerer i dette riket". Med de ordene fikk tåken en sterkere konsistens som nesten kvelte Ikarov, han oppdaget at han ikke kunne bevege seg. Mannen flirte og sa: "Første regel, ingen dreper uten min tillatelse!" Ikarov kunne ikke røre seg i jerngrepet som holdt han, men han prøvde desperat å slite seg fri fra grepet. I det mannen kom nærmere sa han med en stemme som fikk det til å gå kalt nedover ryggen: "Jeg er Fyrst Karinov og du har kuet og drept flere av mitt skrømt!" Ikarov langet desperat ut med den akkumulerte kraften og kunnskapen fra den lange tiden i tåken, og der i et svakt punkt i Fyrstens grep brøt han seg igjennom, og var ikke lenger bundet av Tåken. Et halvt sekund senere var sverdet i hånd. Det var da han hørte latteren, den gjennomtrengende latteren til Fyrsten. Med et flir om munnen sa han: "Du er sterkere en jeg trodde, hva heter du ridder av Tåken?" Ikarov senket sverdet og skulle til å svare, da han ble klar over at han ikke kunne erindre sitt eget navn, og han svarte så meget. "Da vil jeg kalle deg Ikarov som betyr tåke på et språk forlengst glemt. Kom, la meg vise deg resten av mitt rike, lille Tåkeridder." Ikarov fant seg hjelpeløs mot Fyrstens ordre. Og de gikk sammen mens Fyrsten fortalte om Løgnens Rike.
Siden den gang hadde Ikarov lært mye om Tåken og tjent sin nye herre vel, intet kunne sies på det, tenkte Ikarov idet han kom ut i en liten lysing hvor han sist hadde været skrømtet. Der bøyd over en bekk som for å drikke stod skrømtet, fire meter høyt med oksehode og apekropp. Det så opp mens Ikarov stod med armene i kors og så på det. Skrømtet viste godt hvorfor Ikarov var der, og det reiste seg for å møte han. "Rograch, du kom ikke til Fyrstens side når det ble krevd av deg! For slikt finnes ingen unnskyldning. Kom hit og knel for mine føtter. Be om tilgivelse og jeg vil kanskje la deg leve." Rograch viste sine formidable klør på begge hender og gikk sakte mot Ikarov. "Jeg kneler ikke lenger for Fyrsten, han er svak og gammel." Sa Rograch med en stemme kommende dypt i fra halsen, mens han kastet seg mot Ikarov. Ikarov i sin tur ble stående der han var, mens han manipulerte tåkedyrets vilje, og prøvde å kue det. Han fant en blokkering der han ikke kunne bryte igjennom, som ikke var lagd av skrømtet selv, hvis ikke det hadde ervervet magiske evner den siste tiden. Det var i siste liten Ikarov kastet seg til siden for å ikke bli truffet av de enorme klørne til skrømtet. Kan man ikke angripe direkte så prøver vi indirekte, tenkte Ikarov og dro tåkens tid til et minimum der Rogrosh var på vei opp, og fryste han i den stilling han stod. Dette vil ikke Fyrsten like, tenkte han mens han fant frem kniven sin og begynte tålmodig å skjære av skrømtets høyre hånd. Han ignorerte den gjennomtrengende følelsen av smerte han sanset fra dyret. Ikarov løsnet så grepet om Rogroch og mens det store dyret sank til bakket og nærmest hylte i smerte, sa Ikarov med en iskald stemme: "Hvis ikke du er knelene for Fyrstens føtter før dagen gryr, finner jeg deg igjen og tar den andre og." Rogroch så opp på han med forakt og frykt i øynene, før han løp inn i tåken. Ikarov sporet han via tåken en liten stund, for å forsikre seg at Skrømtet var på riktig vei. Det var det, i en imponerende høy fart. Nok en hendelsesfylt natt.
Ikarov vet ikke hvor han kommer ifra eller hvem han var før han kom inn i tåken. Han tror han imidlertid var en slags Tempel ridder som praktiserte magi. Mer en det husker han ikke. Han vet også at han er et annet menneske nå, Fyrstens tjener og Lensherre over ett av de fire Lenene. Han tjener sin herre godt, som taktisk leder for fyrstens styrker, Vekterne og Skrømtet. Han har fremdeles en slags ridder kodeks han følger, selv om den brytes i ny og ne på Fyrstens ordre. Ikarov vet til en viss grad at han er manipulert av Fyrsten til underkastelse, men det har brydd han mindre og mindre de siste årene. Det er kun når han er vekk fra Fyrsten i lengre tid at tankene flyter. Ikarov er på ingen måte en veldig intelligent mann, men kan planlegge intelligent til en viss grad. Han er nok allikevel den mest aggressive blant Fyrstens råd.
Hoved evnen til Ikarov er kunnskapen om Tåken og kraften til å styre den etter sin vilje. Av konkret bruk har man disse:
Ved å la sinnet flyte med tåken som et stort edderkopp nett kan han fange opp fragmenter av vesener tanker og følelser som befinner seg i eller i umiddelbar nærhet av tåken.
Jeg kan spørre en IL, om jeg har følt den personen jeg leter etter, dere kan da svare som dere ønsker, hvis dere vet hvor han/hun/den er.
Jeg kan snappe opp tanker og følelser til personer i Tåken. Hvis en IL har informasjon han har lyst å slipe ut i spillet om en person som har beveget seg ut i Tåken kan da gi meg det.
Ved å manipulere tiden i Tåken kan Ikarov fryse et hvert vesen i tåken fast. Samt benytte tåken som et transportmiddel ved å senke tiden så mye at etter noen dagsmarsjer i Tåken vil kun ha vært noen minutter eller timer i virkeligheten.
Ved å si ordet "frys" i tåken vil de jeg sier det til stå stille til jeg slipper de fri igjen.
Hvis det skal gjøres noe i resten av riket som ikke er i normal gåavstand kan man sende meg avgårde, som da blir borte noen timer enten for å spille ut den senen som trengs eller få fortalt hva som skjer der jeg drar av IL'er.
En hver person som har forvillet seg inn i Tåka kan jeg få til å vandre rundt i mange timer ved å manipulere med tiden i tåken der han er i forhold til resten av Tåken.
Ved å kombinere kunnskapen om tiden og følelser/tanker i Tåken i et rite kan Ikarov få visjoner om fortid eller fremtid.
Spillteknisk: Etter å ha utført et rite vil IL informere om jeg har plukket opp noen informasjon om den personen eller gjenstanden jeg ville vite om.
Etter mange år i Tåken har Ikarov blitt sterk og han kan prosjektere denne styrken ved sin egen vilje, slik at alle unntatt de sterkeste i Riket viker fra han.
Spillteknisk: Ikarov har blitt korrumpert og ond i løpet av den tiden han har vært i tåken, når han ikke skjuler dette føles det lang vei og alle som frykter ondskap (rødt lys) viker for han. Dette vil vises som vanlig rødt lys i fra øyet.
Noen spesielle vesener som har en spesiell kontakt med rikets natur er Ikarov i stand til å snakke med på avstand ved å benytte tåkens energier.
Spillteknisk: Walki Talki med Vektere og Fyrsten, samt eventuelt andre som har denne evnen (IL'er / NPC'er) som tar kontakt.
Ved kjennskap til rite magi kan Ikarov utføre små effekter.
Spillteknisk: Ikarov har vært i en slags ridder - magiker orden, derfor har han kjennskap til magi systemet.
Under de rette omstendigheter kan Ikarov brukes som et Foci eller en slags energi kanal da han kan behandle store mengder magisk energi, men mangler kunnskapen til å gjøre noe med den. (Hukommelsestap!!)