Det er nu ved at være 16 år siden jeg læste Leonard Cohens ord for første gang. Jeg husker det som var det i går, solen skinnede gennem trætoppene ind på verandaen, hvor jeg stod og bare var, i stilhed. Alt var så overvældende; jeg havde for første gang sat mine ben på Montseguer, det smukke bjerg i de Franske Pyrenæer. Jeg var træt i hver en muskel i min krop, vi havde gået den lange vej fra Les Contes, det smukke sted, der var vores hjem denne uge og ad "bagvejen" op ad bjerget til Praths Eng, helt op til toppen af Montseguer. Hvorefter vi var gået hele vejen ned igen, til Les Contes, hvor jeg nu stod og var så meget i Livet, som jeg aldrig tror, jeg havde været før.
Alt var så åbent, klart og rent - energien omkring mig var så levende, at jeg hørte lyden af det, der lød som små klokker, de ringede mig hjem, følte jeg. Prath var stadig så uendelig nærværende, den smukke Naturvogterske fra engen for foden af Montseguer - det var mit første af hvad der skulle vise sig at blive mange møder, med denne vise bevisthed. Jeg var for altid forandret, til hvad viste jeg ikke, alt var bare anderledes, åbent og rigtigt.
Mar (som på det tidspunkt ejede Les Contes) kom hen til mig; allerede i disse første spæde møder var det som at blive forenet med en ven, som jeg altid havde kendt, men bare ikke havde set uendeligt længe. Han kigge på mig og smilede - sagde ikke noget, men lod sine øjne finde samme retning som der, hvor mine var, og vi sam-så, i et rum, uden for tid og rum. Han sagde, "Do you hear the bells too, they are celebrating, celebrating your homecoming". En energi løb gennem hele min krop, og en tåre trillede ned ad min kind. Hørte han de samme klokker i energien, som jeg stod og lyttede til...? Alt var ét i dette øjeblik, vi vár - uden at være, og jeg vidste, han havde ret, fra et sted dybt i mig, og jeg fyldtes af den største taknemmelighed.
Han fortsatte, "I knew something were to happen today, so I made a new copy of some lyrics and put them on the wall, here beside our door, where the bell is". Han vendte sig om og kiggede på et hvidt lamineret papir, der hang lige ved siden af indgangen - "now I know why I had to put them up again, you go and read them, they're for you".
Jeg vendte mig om, gik til papiret - og læste... The birds they sang At the break of day Start again I heard them say Don't dwell on what Has passed away Or what is yet to be Yeah the wars they will Be fought again The holy dove She will be caught again Bought and sold And bought again The dove is never free
Ring the bells (ring the bells) that still can ring Forget your perfect offering There is a crack in everything (there is a crack in everything) That's how the light gets in
I can't run no more With that lawless crowd While the killers in high places Say their prayers out loud But they've summoned, they've summoned up A thundercloud And they're going to hear from me
Forget your perfect offering There is a crack, a crack in everything (there is a crack in everything) That's how the light gets in
You can add up the parts You won't have the sum You can strike up the march There is no drum Every heart, every heart to love will come But like a refugee
Ring the bells that still can ring Forget your perfect offering There is a crack, a crack in everything (there is a crack in everything) That's how the light gets in Ring the bells that still can ring (ring the bells that still can ring) Forget your perfect offering There is a crack, a crack in everything (there is a crack in everything) That's how the light gets in That's how the light gets in That's how the light gets in Jeg tror, jeg læste det et par gange, kunne mærke Mars øjne hvile på mig, da jeg kom til mig selv igen. Der var så stille, at jeg kunne høre stilheden, og mens jeg læste, blev jeg ført af energien ind i mit livs sale. Som ordene fra Leonard Cohens tekst formedes i min bevidsthed, åbnede der sig billeder i mit indre af de krige, jeg igen og igen kæmpede, de fredsduer jeg lukkede inde i frygtens dræbende beholder, og det ægteskab til mig selv, som jeg igen og igen forbrød mig på, i mangel på selvkærlighed og uendelige strømme af dårligt selvværd. Det var mit første energetisk møde med Livets Skole, jeg så det hele så klart, jeg så hvordan jeg var bundet i smerter, lidelser og forkrampethed - så hvordan disse lektioner var vigtige for min vækkelse, for vores fælles vækkelse, for din vækkelse. Jeg så den lille revne af lys, der altid skinnede, som en universets guidesnor, jeg kunne følge ud af mørket. Jeg vidste nu, at Mar havde ret, de små klokker i energien ringede for min hjemkomst, det var mit første bevidste møde med min sjæl, med universets uendelige visdom. Jeg vendte mig, det føltes som om, jeg havde stået der længe, kigget i mit livs sale, og opdaget universets visdom. Mars øjne faldt ind i mine, og jeg følte mig set, mens jeg så ham. Han smilede, vendte sig bort og gik. Jeg kunne ikke bevæge mig, sådan føltes det, eller måske ville jeg ikke bevæge mig, jeg blev bange for at hvis jeg gjorde, ville det jeg havde set så klart i min bevidsthed forsvinde. Min vejrtræning blev tydelig igen, og i det fjerne hørte jeg Mar fløjte, et smil bredte sig på mine læber og en varme strømmede fra mit hjerte. Jeg var hjemme, en Pilgrim af Livet tog sine første skridt Ring the bells - I kærlighed Pernille Mandira