Forelsket | Marens Blog
← Speltkusserne vs De sure kællinger
Jeg kan sgu da se, det er et foto! →
Posted on 28. september 2010 | 11 kommentarer
Jeg er simpelthen så forelsket. I Anemone. There, I said it!
Jeg har måttet undskylde over for de to ældste, fordi jeg godt kan se, jeg giver den lille væsentlig mere opmærksomhed end de får.
– Men altså, som jeg prøvede at forklare dem – jeg havde det præcis ligedan med jer, da I var i den alder.
Hun er hun bare så rund og blød stadigvæk, taler så sødt og vipper rundt med sine små ding-ding-rottehaler, uddeler våde kys med rund hånd og selvfølgelig smelter jeg, når bløde små barnearme lægger sig rundt om mig om morgenen og en lille stemme hvisker jeg ælser mor ind i mit øre.
Jeg kan ikke gøre for det, jeg er helt solgt. Hun kan få mig til hvad som helst. Og jeg bliver nogle gange nødt til at jagte hende rundt i stuen for at kysse hende over det hele, rode i hendes hår eller bare voldmøffe hendes lille runde krop.
Det er bare noget andet, når ungen bliver fem, stiller sig op med armene i vinkel på hvert hofteben og fortæller én, at nu er det altså slut med at kysse på hende, for det er klamt, og der desuden bliver nedlagt forbud mod samtlige nutti-snutti-navne. Jo, vi krammer da stadig og stryger over håret og nusser en ryg, en fod og kysser godnat, men jeg kan godt mærke, det ikke er på mine præmisser mere.
De store sagde bare henkastet, de godt kunne forstå mig. For de har det ligesådan med Anemone. De tvangskrammer hende også, dimser med hendes hår og er usædvanlig eftergivende over for hende, når hun vil have noget af det legetøj, de lige sidder med. Ja, vi er ved at skabe et lille monster. Jeg ved det godt. Men vi må rette op på det, når hun bliver ældre. Jeg kan ikke stå i mod, som hun er nu.
Hvordan Smukke Allan har det med hende?
Altså, sidder jeg i sofaen og overhører en konflikt mellem de to inde på værelset, kan jeg altid bare tælle baglæns tre-to-en, så ved jeg hun har fået sin vilje. Klandrer ham på ingen måde. Den der lille bævrende underlæbe og de store brune øjne og den lille kuglerunde næse kan ingen stå for i mere en max fem sekunder.
I må gerne revse os nu. Må gerne komme med løftede pegefingre, der fortæller os, vi ødelægger barnet, familien og forholdet mellem søstrene. Men jeg tror ikke, vi kan ændre på det. Så vidt jeg ved, er det fuldstændig umuligt at banke fornuft ind i et forelsket hjerte …
Personlig er Anemone selv ret begejstret for Jock Ewing, som hun her tager sig en lille snak med nede i vores entré, inden hun skal i vuggestue.
11 responses to "Forelsket"
Husmoder | 28. september 2010 kl. 09:33 | Svar
Det kan jeg godt forstå. 'Senere' og 'om nogle år' er så sindsygt kedeligt når NU er kysseklar!
fru Z | 28. september 2010 kl. 09:41 | Svar
så må jeg i stedet have lov at komplimentere jeres entreudsmykning? Edermanme i orden, du!
Caroline | 28. september 2010 kl. 11:22 | Svar
Klandrer dig på ingen måde! Her i huset går det nemlig for sig på fuldstændig samme måde med min datter på 2,5!! Storebroren, min søn, er benhård i beregning af modydelser, når jeg simpelthen SKAL nusse ham… I går kostede det tre slikkepinde og en film på halvanden time at få lov at fjerne skel fra hans hovedbund. Og der fik jeg så lige udleveret mig selv som total monkeymum.
tulippa | 28. september 2010 kl. 16:26 | Svar
Maren du gør det helt rigtige. Forelskelsen er afgørende, det er den vi skal leve på om føje år når forholdet bliver trangt og den lille velduftende, lækre prinsesse bliver et teenagemonster og erklærer krig mod forældregenerationen og i særdeleshed mod mor!
Jeg er også forelsket i en marcipanprinsesse, så jeg forstår hvert et ord 🙂
Dines | 28. september 2010 kl. 17:20 | Svar
For fanden. Sikken udsmykning! Har dog svært ved at vurdere størrelsen, da Anemonen der kludrer også min virkelighedsopfattelse. Er den 1:1, eller er det ønsketænkning!? For så vil jeg have en. Og en mand som Smukke Allan, der kan håndtere det.
line | 29. september 2010 kl. 08:51 | Svar
Det stopper aldrig med 3'eren. Altså forelskelsen. Jeg er stadig smaskforelsket i min 3'er, og han er fem år nu og objektivt vel ikke helt så nuttet og marcipanagtig, som da han var yngre – håret er mere stridt, lemmerne lange og nogle gange lugter han lidt af tis, fordi han ikke altid får rystet tisseren ordentligt af efter toiletbesøg – men for fanden, hvor er han bare det mest nuttede væsen alligevel. Jeg kan-ikke-sige-nej til ham. Og det kan hans far og to ældre brødre så heller ikke. Nogle gange prøver vi at stramme op i en periode, for på et eller andet tidspunkt skal han jo ud og begå sig i den store onde verden, hvor de ved jo ikke ved, at han er solkongen, så vi gør ham jo ikke ligefrem en stor tjeneste ved at kysse støvet for hans fødder. Jeg er klar over, at vi er ude på et skråplan …. men altså …. hvordan sige nej til hans kongelige nuttethed? Meget svært. Det er det der med, at symbiosen ikke for alvor bliver brudt, når det er ens sidste barn, fordi der ikke kommer en ny marcipangris og kræver opmærksomhed og kærlighed, så det fortsætter ligesom bare …
Maren Uthaug | 29. september 2010 kl. 08:51 | Svar
Jo, Dines, jeg vil tro Bobby, Pam og Sue Ellen er i 1:1 forhold. Jeg elsker også det billede! Smukke Allan har aldrig protesteret over det, men muligvis ved han ikke hvem de er, for han er jo så satans ung … I hvert fald husker jeg vi engang havde følgende dialog:
Mig: Jeg syntes bare ham Dex Dexter var totalt hot, da jeg var lille
Mig: Ja, ham der var samen med Alexis.
Mig: Joan Collins, ved du ikke hvem Joan Collins er?
Allan: Hvilken slags musik laver hun?
Så måske tror han bare det er et rockband vi har hængende 😉
Maren Uthaug | 29. september 2010 kl. 09:09 | Svar
@Line: Gisp, så det fortsætter??? Havde troet det var alderen, der satte en stopper for det, men når du siger det på dén måde, bliver jeg bange. Hun bliver jo et hæsligt lille menneske … et hæsligt lille nuttet menneske.
line | 29. september 2010 kl. 10:04 | Svar
Yes, det er præcis det! Her har alderen ikke sat en stopper for noget som helst. Jeg har fx sovet i ske med ham hele natten, fordi hans far er ude at rejse – så jeg så lige mit snit til at hive ham ind i min seng og kunne falde lykkeligt i søvn med næsen i hans svedige hår, og da han vækkede mig med et gigantisk, slimet hosteanfald ved 5-tiden, syntes jeg bare, han var noget så nuttet … Men alderen får vel betydning på et tidspunkt – jeg forestiller mig, at han på et tidspunkt i sin udvikling vil betakke sig for at sove i ske med mor. Håber jeg! Og ellers så er det noget med at kaste sig ud i en 4'er … så skulle hans nuttethed nok få en ende … men så har man vel bare problemet med den nye marcipanbaby. (Som jeg i parentes bemærket IKKE, som i I-K-K-E, ønsker mig).
pialouise | 30. september 2010 kl. 00:00 | Svar
Sådan er det også her. Ella Marie på næsten 3 år er universets lækreste, blødeste, sødeste, frækkeste og allermest vidunderlige. Hun bliver råforkælet af hele familien, totalt spoleret curlingbarn.
Men som du selv påpeger, er vi bare ikke skabt til at modstå skælmske blikke, buttede arme og kærlighedserklæringer.
Når hun kommer løbende som en hest, mens hun råber "Muar, Muuuaaar, jeg elsker dig" og i øvrigt helt friviligt gentager det en 7-8 gange, mens hun krammer og kysser, så er jeg solgt. Helt og aldeles.
Jeg tænker lidt, at det er med at nyde det, mens det står på. Det er sidste gang jeg har en på den alder i huset, så jeg sluger det råt og ønsker blot, at det fortsætter lidt endnu……..