Kortreiste lesetips: april 2019
Det er ingen grunn til å legge bort krimen selv om påsken er over
Den stille uke av Sven Petter Næss, Aschehoug, 2019
I den lille byen «Elvestad» er det langt fra påskeidyll.
Natt til palmesøndag blir sønnen til en rik fabrikkeier funnet knivstukket og drept ved Glommas bredd. Kripos-etterforsker Harinder Singh blir beordret til å bistå det lokale politiet, men han har ingen ønsker om å dra tilbake til byen han forlot. Som ung kom han flyttende fra Oslo til Elvestad, og overgangen ble tøff. Som halvt inder fikk han smertelig erfare fremmedhatet. Trøsten ble kjæresten Martine, men heller ikke henne unte de han. Lite ser ut til å ha endret seg i byen, og Davidsen-slekten har fortsatt innbyggerne i sin hule hånd; penger er makt.
Singh blir likevel nødt til å legge følelsene til side, her er det ikke tid til å dvele ved gamle minner. Saken viser seg å være mye større enn først antatt, bortføringer og drap kommer på løpende bånd og en kan verken kan stole på politimenn eller sogneprester.
Jeg har hørt Næss bli sammenlignet med Stieg Larsson og det kan jeg forstå. Tilpass deg eller dø, det er den brutale virkeligheten vi lever i. Men bare vent, hevnen er søt…
Den lille fiktive byen ligger ved Glomma i Elverums-traktene, ikke langt unna svenskegrensen. Forfatteren er ikke fra området, men både Sparebanken Hedmark, Elverum sykehus, etterforskere fra Hamar og sitater fra Østlendingen får stedet til å høres riktig så velkjent ut.
Romanen finner også som lydbok.
Etiketter: Den stille uke, Elvestad, Harinder Singh, krim, Sven Petter Næss
Lystig og sjarmerende om alvorlig tema
Denne boken er den franske forfatteren Olivier Bourdeauts debutroman, som han har gjort stor suksess med. Den har solgt over 300 000 eksemplarer på et år, og er oversatt til 30 språk.
Boken handler om en ung gutt som skildrer sin oppvekst med de mest eksentriske foreldrene i Paris. Historien begynner temmelig surrealistisk, hvor forholdet mellom foreldrene skildres på det mest eventyrlige.
Moren får et nytt navn av faren hver dag, de danser til alle døgnets tider, og da spesielt til «Mr. Bojangles» av Nina Simone, de dikter opp vanvittige historier og skrøner, holder fester for sin passe lugubre omgangskrets og de gjør alt de kan for å gjøre livet til en fest. De vender ryggen til voksenansvar og konvensjoner og gjør akkurat som det passer dem.
Midt oppi alt dette vokser gutten opp og kastes rundt i foreldrenes voksenliv med livsløgner og livsbedrag. Temmelig forvirrende for et lite barn.
Det er morsomt å lese om denne familien og deres glade galskap, og man kan ikke annet enn å bli glad i dem. Men etterhvert glir denne galskapen over til ordentlig galskap.
Når skattevesenet banker på døra blir de innhentet av virkeligheten, og moren setter en dag fyr på haugen med regninger som de har stablet til en stor haug, og huset brenner. Moren blir da innlagt på institusjon, hvor hun også blir et festlig midtpunkt. Etter en stund på institusjon, planlegger de en falsk kidnapping for å få henne ut, og dermed sitt gamle liv tilbake. Og hvordan det går kan du lese om selv.
Dette er en lystig, sjarmerende og underholdende bok. Men den er også rørende og dypt alvorlig, og forfatteren tar opp temaet rundt mentale sykdommer på en ny måte. En fransk anmelder skrev at det er en bok som «får tårene til å le og jubelen til å gråte.»
En herlig krimhistorie
To smågutter begynner på skolen på femtitallet. De er venstrehendte, og utsettes for lærerens barske «omvendingsforsøk». Til trøst og forsvar danner de, sammen med et tredje «offer», De venstrehendtes Forening. Snart kommer to eneggede tvillingsøstre til. De er så like at ingen kan se forskjell på dem, noe som skal få dramatiske følger senere i historien.
Klubben består helt opp i ungdomsårene, inntil den får en brå slutt i forbindelse med en tragisk kidnappingssak, der en liten jente blir funnet død.
20 år senere møtes klubbmedlemmene igjen til mimrekveld. Men hvem har invitert dem, og hvorfor? Kvelden ender med at de alle dør i en tragisk brann. Eller er det mordbrann?
Mange år senere blir nok et lik funnet. Dermed viser det seg at politiet tok grundig feil da de «oppklarte» brannsaken, og etterforskningen gjenopptas.
Førstebetjent van Veeteren som jobbet med den gamle saken, er nå pensjonist, men trekkes likevel inn i etterforskningen. Det hele tar uante vendinger og dimensjoner, og fører også til at politietterforsker Gunnar Barbarotti i Sverige engasjeres. Mer skal ikke røpes, men her mangler verken dramatikk eller overraskelser.
Også denne gangen er Nessers roman mer enn en krimbok. Han tar oss bak sakene, til mennesker og skjebner som er både dypt tragiske og ødeleggende, og som viser oss hvorfor. At han lar sine to hovedetterforskere, van Veeteren og Barbarotti, møtes og arbeide sammen, gjør leseropplevelsen enda større, enten man kjenner begge fra før eller ikke. Nessers språk er som vanlig en fryd å lese, nesten poetisk, med ord og tanker som får oss til å stoppe opp, men likevel med masse tørrvittigheter og humor. Flott påskelesing!
Velskrevet nostalgitrip
Denne historien har noen år på baken; førsteutgaven er datert 1943, men nye lesere må for all del ikke la seg skremme av det. Gir du den en sjanse, vil du etter all sannsynlighet merke at det ikke er for ingenting at Gyldendal ga den ut i ny oversettelse i 2015, ei heller at millioner av mennesker verden over fortsetter å forgape seg i denne vakre oppvekstromanen.
Vi befinner oss i New York i begynnelsen av forrige århundre, hvor vi følger ungjenta Francie og hennes familie i hverdagen. De er fattige, og det å få endene til å møtes er en daglig kamp - og det hjelper ikke at faren, som Frances er så glad i, på sin side er litt for glad i det sterke. Den vevre moren er imidlertid «laget av tynt, usynlig stål», og omgitt av en fargerik storfamilie, bevarer de hårdnakket gnisten og stoltheten gjennom stormene.
Francie er av en stille og undrende natur, og romanen preges av hennes skarpe observasjoner. Store og små hendelser skildres med varme og humor, og med en slik ekthet at man nærmest kan lukte, høre og smake på alt 1900-tallets Brooklyn har å by på – noe som, armoda til tross, er en god opplevelse.