Han har fångat tonen av Dan Andersson
Nöje | 27 jul 2002
Dan Anderssons "Omkring tiggarn från Luossa" låg på Svensktoppen i två år. Fast upphovsmannen själv sade att dikten bara borde läsas till ackompanjemang av Chopins sorgmarsch (Dicander har försökt, det fungerar). Några av sina mest älskade dikter tonsatte Dan Andersson själv - "En spelmans jordafärd", "Till min syster" och "Jungman Jansson".
- Dan Andersson hade mycket väl kunnat bli en stor kompositör, anser Jörgen Dicander. Han sägs ha beklagat att han inte hade utbildning nog att skriva sonater.
Jörgen Dicander tar själv gärna till fiolen för att illustrera Dans musikaliska snille eller sjunger några strofer, när jag besöker honom hemma på gården i Grängshammar. Han är väl förtrogen med skaldens trakter, efter ett liv som präst i Norrbärke församling.
I dag, när Dan Anderssonveckan startar, ska Jörgen Dicander traditionsenligt tillsammans med Bengt Fredriksson mucisera och leda en Dan Andersson-mässa i Norrbärke kyrka, där alla böner är Andersson-dikter och predikan en Andersson- novell.
Barndomen igenom hörde Dan Andersson modern spela cittra och han lärde sig spela fiol av grannen Albert Granlund i Skattlösberg. Men han trakterade också gitarr, luta, piano och orgel.
- Han hade ingen stor röst, men han var genommusikalisk och allt var äkta.
Mest älskade han Bach och Beethoven.
"Vill du spela Appassionata för mig, just nu, annars slår jag ihjäl dig!". Med den uppmaningen kom han en kväll till pianisten Gösta Jahn och blev inte nöjd förrän han lyssnat färdigt.
Verserna växte ofta fram till melodier som skalden gick runt och gnolade.
Melodier har en förunderlig förmåga att få dikt att överleva.
- Hur ska det gå med den modernistiska poesin som inte kan sjungas? Kommer den att dö ut? Medan Lundells och Ledins texter lever vidare? undrar Dicander eftersinnande.
Nu senast kom Jörgen Dicander ut med boken "Dan Anderssons visor och låtar" på Bokbodens förlag.
Den ger en intressant bakgrund till skaldens inspirationskällor, sångrepertoar och egna och andras tonsättningar.
Spelmannen var ett begrepp i ropet under början av 1900-talet.
1906 hade första spelmansstämman i Sverige ägt rum i Gesunda, på initiativ av Anders Zorn. För Dan Andersson var den vandrande spelmannen och sångaren en central gestalt. Han blir en bild av den sökande människan, drömmaren.
- Dan Andersson är mörkrets diktare, säger Jörgen Dicander. Han såg oss människor som kolare i natten. Vi börjar som tiggare och drömmare. Men om vi finner tron blir vi kungar.
Diktsamlingen "Svarta Ballader" inleddes med inte mindre än fyra spelmansdikter.
I början av 20-talet ville Dan Andersson sammanställa en vissamling med egna melodier men det blev aldrig av. På 1920-talet var trubaduren Sven Scholander den som mest tonsatte och framförde Dan Andersson-visor, bland dem Helgdagskväll i timmerkojan. Under 1930- och 40-talen var Gunnar Turesson och Harry Brandelius Dan Anderssons trubadurer.
Gunde Johansson (med tonsättningen av "Omkring tiggarn från Luossa") och Thorstein Bergman (med "Gässen flyga") blev det sena 1900-talets stora Dan Andersson-tolkare.
Men också tonsättare som Lars-Erik Larsson och Erland von Koch har inspirerats av Dan Andersson, berättar Jörgen Dicander. Han är övertygad om att många tonsättningar ännu är otryckta och okända.
- Det skulle vara intressant om fler skulle komma fram.
Men den närmaste tiden kommer Jörgen Dicander att ägna sig åt en annan daladiktare - Rune Lindström. Han har fått ett stipendium från Författarförbundet som innebär att han kan bo en tid i Grekland och fördjupa sig i närläsning av Lindströms huvudverk Himlaspelet, Johannesnatten och Simson och Delila.