Apropå tråden "Franskt framskjutningsvarianten med Sh6" - title='Stödmedlem på schackOnline' - (3)
Medlem #61 Skrivet: 19 Jan 2017 17:58
Ja han tränade ju det kubanska landslaget
Medlem #62 Skrivet: 20 Jan 2017 07:29
Det är klart att det är toppen om man kan få en stark elitspelare som personlig tränare och som för en ringa eller ingen kostnad engagerar sig i ens spel och ser till att man utvecklas. Jag tror dock att man i brist på den personliga kontakten med en stormästare kan komma en bra bit på vägen genom självstudier av olika slag typ mittspelsböcker och välkommenterade stormästarpartier av en spelare som verkligen bemödar sig om att förklara och reda ut vilka tankar och ideer som ligger bakom de olika dragen. Samt förstås, självstudier av de egna partierna och flitigt tävlande. Frågan man bör ställa sig är förstås också: Varför spelar jag schack? Om motivet är att bli stormästare kanske man behöver värdera sina chanser och fråga sig om man inte spiller en massa tid i onödan. Om målet rätt och slätt är att ständigt försöka spela bättre finns det däremot gott hopp om att lyckas. En sak som kan ligga i fatet är oviljan att misslyckas och förlora partier, vilket är ofrånkomligt så fort man vill lära sig något nytt. Det finns många olika sätt att göra fel, men bara ett att göra rätt. Så för att komma på hur man ska spela behöver man först se hur man inte ska spela. För övrigt har jag själv märkt att varianter och ideer är lättare att komma ihåg om man går igenom det vid ett vanligt bräde än om man bara tittar på skärmen. Enligt minnesforskare minns man bättre om man engagerar flera typer av minnen- i detta fall rörelseminnet och inte bara synminnet.
Medlem #63 Skrivet: 20 Jan 2017 11:57
Jag fick sluta spela schack för jag kunde helt enkelt inte ta förlusterna på ett bra sätt. Det är ett absolut måste att man kan hantera det där. Har börjat spela igen och det ska bli kul att se om jag lärt mig nått En bra tanke är att det finns inte en enda stormästare som inte förlorat fler gånger än vad jag ens försökt. Och jag håller med om att för mig är det absolut lättare att minnas saker om jag gör det analogt på ett schackbräde.
Medlem #64 Skrivet: 20 Jan 2017 22:43
Det är klart att det är toppen om man kan få en stark elitspelare som personlig tränare och som för en ringa eller ingen kostnad engagerar sig i ens spel och ser till att man utvecklas.
Vilket trevligt och konstruktivt inlägg!
Citerar: Dreadsome, #63:
Jag fick sluta spela schack för jag kunde helt enkelt inte ta förlusterna på ett bra sätt. Det är ett absolut måste att man kan hantera det där.
Ja, konsten att ta förlusten på rätt sätt är nog den svåraste ... Jag brukar tänka så här: det kommer alltid ett nytt parti, jag vet inte om det lindrar svedan...
Medlem #65 Skrivet: 21 Jan 2017 11:52
Jag brukar tänka så här: det kommer alltid ett nytt parti,
Samma här, och också ställa mig frågan: vad lärde jag mig nu av det här?
Medlem #66 Skrivet: 21 Jan 2017 23:55
Ja! Jag brukar försöka analysera förlusterna även de som gör ont...
Medlem #67 Skrivet: 22 Jan 2017 00:34
Alla gör ont
Medlem #68 Skrivet: 24 Jan 2017 21:03 - Redigerad av: LNO1
Personligen tycker jag det är väldigt viktigt att känna sig själv och veta var man har sina styrkor och svagheter. Jag menar också att det är bättre att fokusera på sina styrkor än att träna svagheter.
Har funderat på detta inlägg ett tag och hade även ett resonemang med min son om detta, och han har onekligen gått framåt snabbare än jag inom schacket. Han menade att det är betydligt lättare att se sina svagheter än att veta vad som är ens styrkor. Jag höll med honom om detta. Att veta vad man står är minsann inte alltid så lätt. För mig ter sig schacket obarmhärtigt till sin natur och ofta kommer ens svagheter i blixtbelysning titt som tätt medan ens förmenta styrkor kanske bara är en illusion baserad på opportunistiskt omhändertagande av motståndarens misstag.
Jag hade t.ex en klubbkamrat som trodde att han kunde vinna partier på sin egen styrka, medan jag menade att man alltid måste ha tur, för att utan misstag från motståndarens sida (turen består alltså i att motståndaren gör ett misstag) så går det inte att vinna. Sedan behövs det förstås varierande grad av skicklighet för att ta till vara turen. Jag låter forumet bedöma sanningshalten i de båda teserna.
Det finns det en i mitt tycke lucka i ditt resonemang G_arvid, även om ditt förhållningssätt har fungerat i praktiken för dig. Antag att du är en spelare som kommer bra ut i öppningarna och tar en och annan poäng där men endast har rudimentära kunskaper i slutspelet. Jag menar då att förr eller senare kommer du upp till den nivå där du måste inse att det finns ingen väg runt slutspelsproblemet, hur skarpt du än spelar, om du vill utvecklas som schackspelare.
Det hela kan beskrivas med följande liknelse: antag att vi har en skidåkare med mycket bra åkteknik, men med bristande kondition, förr eller senare måste då han/hon börja träna upp en bättre kondition. Likaså om vi har en åkare med bra kondition men usel teknik, förr eller senare måste denna åkare ta och träna på tekniken för att kunna komma vidare.
Ser med spänning fram emot ditt svar G_arvid.
Medlem #69 Skrivet: 25 Jan 2017 09:12 - Redigerad av: G_arvid
Ja, det är inte lätt att försöka komma med ett påstående som inte går att ifrågasätta. Och inte blir det lättare när det handlar om att bli en bättre schackspelare. Frågan är ju till att börja med vad man menar med att bli en bättre schackspelare. I det här fallet tolkade jag det som att bli en mer framgångsrik spelare, vinna turneringar och öka i rating. Men det kan också betyda ökad kunskap om schackspelet i sig och det är inte nödvändigtvis samma sak. Till exempel fick jag för ett par år sedan för mig att träna upp min kunskap i mattsättning med springare och löpare mot ensam kung. Jag kände att det var en lucka i min schackliga allmänbildning och tror mig nu vara en fena på detta. Men jag har hittills aldrig råkat ut för det slutspelet under mer än 50 års tävlande och det är osannolikt att den tid som jag la ner på detta kommer att ge mig mer än möjligen någon halvpoäng totalt i framtiden.
Mitt enkla resonemang går ut på att om jag tycker om och brukar vinna skarpa, komplicerade ställningar så söker jag naturligt efter öppningar som ger möjligheter till skarpt spel och detta kommer att prägla även mittspelet och sluta med ett avgörande innan slutspelet. Frågan är då hur effektivt det är att lägga ner tid på att träna lugna ställningar med långvarigt tålamodsprövande manövrerande när dessa ställningar aldrig och sällan kommer upp och det är inte det som är min grej. Kanske det är bättre att i stället fundera på möjligheter att komplicera och hitta taktiska möjligheter och undvika spel som inte passar mig. Ska jag träna 1.c4 när jag konsekvent spelar 1.e4? Och vice versa, om jag tycker om klara positionella ställningar, är det inte bättre att träna sig på att undvika förvecklingar i stället för att träna kombinationsspel?
Jag tror också att det är lätt att ha en alltför romantisk syn på framgång i schack. Om man tittar på hur de egna partierna ser ut och i vilka situationer man tagit poäng tror jag man får en indikation på var man har sin håg och kanske också sin styrka. Jag menar också att man ska ta med partier där motståndaren 'spelat fel' eller 'satt bort sig' för om det händer frekvent i en viss typ av ställningar så kan det betyda att jag har lättare än andra för att undvika misstag där, och kanske lättare för att se och utnyttja misstagen.
Men det är klart du har rätt, en viss grundnivå behöver man hålla i allting. Och goda färdigheter i slutspel eller positionsspel hjälper att rätt bedöma ställningar som kommer upp efter kombinationer och taktiska förvecklingar. Så ingenting kan naturligtvis stå hugget i sten. Och det kan ju också vara så att man inbillats, av sig själv och andra, att man har sin styrka i kombinationsspelet när det i själva verket är den sunda ställningsbedömningen som är styrkan.
Men sammantaget och med dessa reservationer menar jag ändå att med en begränsad tid till förfogande för schackstudier och träning så är det bättre att lägga den på ställningar och situationer som man tror man kommer att ställas inför.
Medlem #70 Skrivet: 25 Jan 2017 10:42 - Redigerad av: LNO1
Ja, det är inte lätt att försöka komma med ett påstående som inte går att ifrågasätta.
Ej heller är det lätt att komma med fullödiga svar, men ibland lyckas man, precis som i detta fall. Jag har fått svar på tal och ett mer eller mindre fullständigt konsensus råder, enligt mitt sätt att se det, mellan oss. På tal om springar-löpar-matten skulle jag dock vilja tillägga att, trots att den kommer ge dig maximalt en eller kanske två halvor mer i poäng, så måste det ju vara så, rent logiskt sett, att givet allt annat lika, att den som behärskar den är en bättre spelare än den som inte gör det. Det kan ju också ha en psykologiskt positiv effekt att behärska den och förhoppningsvis samspelar din Springare och Löpare ännu bättre i partierna än de gjorde tidigare. Men med detta sagt, i valet mellan att kunna oppositionen eller S+L - matten är det förstnämnda ett självklart val.
Tack för ditt svar G_arvid!
Medlem #71 Skrivet: 25 Jan 2017 13:54
Men med detta sagt, i valet mellan att kunna oppositionen eller S+L - matten är det förstnämnda ett självklart val.
En gång under hela mitt schackliv har jag sprungit på S+L slutspelet. Ändå trodde jag det var obligatoriskt att lära sig när jag började spela . Det är inte så lätt att sålla ut vad man ska lägga krafterna på.
Medlem #72 Skrivet: 25 Jan 2017 14:46
Citerar: Dreadsome, #71:
Jovisst ! Om motivet för att lära S+L -matten är att öka poängskörden i fall att jag möter detta slutspel , så kan det framstå, som en tveksam prioritering. Men om motivet är en fascination inför konsten att knyta ett mattnät, så kan det kanske ses som mer intressant?
Medlem #73 Skrivet: 25 Jan 2017 15:30
Fast å andra sidan när det väl dök upp så blev det ju ett av mina mest minnesvärda partier. Matt i drag 113 med under minuten kvar. SM 2001 Linköping. Så det var kanske bra ändå .
Men jag har helt klart gått från att försöka förstå det här spelet till att försöka plocka så mycket poäng som möjligt när det gäller vad jag prioriterar att lära mig. Jag kommer ändå aldrig begripa det här på en djupare nivå.
Medlem #74 Skrivet: 25 Jan 2017 20:43
För att få Guldspringaren (SSFs teknikmärke, ungefär som simborgarmärket) ska man klara S+L matten
Medlem #75 Skrivet: 26 Jan 2017 12:57
Jag har alltid tyckt det var svårt att förklara hur bra man är på schack när andra frågar då ranking blir lite abstrakt när man själv inte är insatt. Men eftersom jag klarade S+L matten så kan jag nu när någon frågar hur bra jag är på schack svara "jag kan simma tvåhundra meter" mycket enklare att förstå
Medlem #76 Skrivet: 26 Jan 2017 14:47
Citerar: Dreadsome, #75:
Men eftersom jag klarade S+L matten så kan jag nu när någon frågar hur bra jag är på schack svara "jag kan simma tvåhundra meter" mycket enklare att förstå
Medlem #77 Skrivet: 26 Jan 2017 16:36
Jag tar inte bronsspringaren. Klarar inte mer än 50
Medlem #78 Skrivet: 26 Jan 2017 18:57 - Redigerad av: Gugubben
Det går nog galant att lära sig tekniken att med endast springare, löpare och kung sätta motståndares kung i mattläge inom femtio drag. Men vad är det för mening? Man lär aldrig hamna i en sådan situation, och skulle man en gång i sitt schackliv ändå göra det så vad skulle en förlorad halvpoäng göra.
Och en dålig schackspelare kan man fortfarande vara trots att man kan just detta osannolika moment.
Då är det bättre använd tid att fundera på draget Sh6 och dess möjliga konsekvenser.
Medlem #79 Skrivet: 26 Jan 2017 21:30
Citerar: Gugubben, #78:
Det går nog galant att lära sig tekniken att med endast springare, löpare och kung sätta motståndares kung i mattläge inom femtio drag. Men vad är det för mening?
Tja, jag inbillade/inbillar mig ändå en viss nytta - som LNO1 säger
Det kan ju också ha en psykologiskt positiv effekt att behärska den och förhoppningsvis samspelar din Springare och Löpare ännu bättre i partierna än de gjorde tidigare.
Lite åt det hållet känns det faktiskt för mig.
Medlem #80 Skrivet: 27 Jan 2017 12:21 - Redigerad av: Dreadsome
Till saken hör väl också att det faktiskt inte är rocket surgery att sätta matt med L+S det är ett moment man bör känna till när man släpper ut kungen, det andra går ju att lösa vid brädet om man har lite tid.
Medlem #81 Skrivet: 28 Jan 2017 12:59
Citerar: Dreadsome, #80:
Nej det är egentligen inte så avancerat, men om man skulle råka ut för detta slutspel är ju risken att det kommer vid speltidens slut då man är trött och har ont om tid och då bör det sitta i ryggmärgen. Om man skulle göra fel så hinner man inte börja om från början p g av femtiodragsregeln
Medlem #82 Skrivet: 28 Jan 2017 15:35 - Redigerad av: Spedicken
Jag har spelat det slutspelet på båda sidor, lyckats hålla remi i underläge och lyckats vinna i överläge. Har lärt mig knepet att vinna, tvinga motståndaren till ett hörn med fel färg för löparen, sen tvingar du motståndarens kung till det andra hörnet och så sätter du matt, inte svårare än så Men det slutspelet uppkommer så sällan att man blir osäker varje gång. Tycker det är ganska kul med det slutspelet.
Medlem #83 Skrivet: 28 Jan 2017 18:25
Ja det här handlar ju dömýcke om Frañskt
Medlem #84 Skrivet: 28 Jan 2017 18:32 - Redigerad av: Vert
Det ska inte handla om franskt. Tråden ska handla om schackträning, vilket du ser om du läser dess första inlägg.
Medlem #85 Skrivet: 29 Jan 2017 23:51 - Redigerad av: LNO1
Citerar: Vert, #84:
Vilket naturligtvis inte hindrar att man diskuterar Franskt i största allmänhet, eller Botvinnikvarianten i slaviskt eller Kungsgambit eller någon annan schacköppning med verkligt komplexa problem i. Vad jag kan förstå finns det en viss attityd som är kortsiktigt lönsam men som gör att ens utveckling som spelare stannar av. Gubbengrå talade om att spela öppningar med problem i, och schack är för mig, förutom den sociala biten förstås, i första hand en intellektuell utmaning. I detta ingår för mig att spela komplext och rörigt snarare än att försöka förenkla problemen syftandes på kortsiktiga vinster på en ändock blygsam nivå, likt den jag spelar på.
Det hela kan låta pretentiöst för en vanlig medelgod klubbspelare, men för mig gör det spelet mer givande och roligt, och jag lägger inte in någon speciell prestige i mitt schack. Det låter jag vara förbehållet mästarna för jag tycker inte att det är klädsamt för en amatör*.
*Ordet amatör kommer från franskans amateur, som i sin tur härstammar från latinets ama'tor, 'älskare'. I den betydelsen användes det också när vi i slutet av 1700-talet lånade in det i svenskan. En amatör var då en person som med särskild känsla och utan tanke på egen vinning utövade en viss verksamhet
Medlem #86 Skrivet: 30 Jan 2017 06:32
Mycket bra utveckling av hur jag tror många av oss amatörer kan se skönheten, intellektuella utmaningen mm i spelet. Och på något sätt så har ju också super eliten börjat som amatörer. Även för dessa har skönheten i spelet, den intellektuella utmaningen mm haft en dragningskraft som är svår att värja sig ifrån.
Medlem #87 Skrivet: 30 Jan 2017 12:48
För oss amatörer är schack som att leta efter en nål i en höstack.
Som att treva sig fram i ett mörkt rum.
Som att ge sig ut i storskogen och vandra vilse.
Jag kan tänka ibland att för stormästarna i schack så går en hel
del av magin och mystiken bort.
De är så bra att det som för amatörer är en ogenomtränglig labyrint, bara
är en raksträcka på motorvägen för dem.
Medlem #88 Skrivet: 30 Jan 2017 17:50
Jag tror inte att det är så, men det bygger naturligtvis inte på egen erfarenhet , utan på det intryck jag får av stormästarna när de ger analyser i realtid. Även i Yermolinskys utmärkta serie där han visar hur han bygger upp en öppningsrepertoar (om du till äventyrs skulle ha uppfattningen att varianter "bara" är att lära sig utantill så råder jag dig att tänka om och sätt dig in i den problematiken istället) framgår klart och tydligt, tycker jag, att det fortfarande finns en hel del ouppklarat även för de allra bästa. Man ser också glöden och passionen hos Kasparov när han pratar om intressanta ställningar.
Kanhända bygger denna uppfattningen på hur det var på 70-80-talet där stormästarna sågs som "övermänniskor" som aldrig kunde beslås med ett enda fel?
Med allt detta sagt vill jag poängtera att skillnaden i spelstyrka mellan vanlig amatör och stormästare är mycket stor, men avståndet mellan den bästa människa och till att genomskåda schackets alla aspekter är mycket mycket större. Jag kunde ha sagt namnet på någon schackmotor, men som vi numera vet så har även dessa mycket långt kvar innan de spelar perfekt.