Italienska Etiopien | Tombouctou
huvudartiklar: andra Italo-Abyssinian War och Italienska Östafrika
Etiopiska kejsaren Haile Selassie 1934
kejsaren Haile Selassies regering avbröts den 3 oktober 1935 när italienska styrkor, under ledning av Etiopien
diktator Benito Mussolini, invaderade och ockuperade Etiopien.
de ockuperade huvudstaden, Addis Abeba, den 5 maj 1936. Kejsaren Haile Selassie vädjade till Nationernas förbund om hjälp med att motstå italienarna., Ändå var landet formellt ockuperat den 9 maj 1936 och kejsaren gick i exil.
kriget var fullt av grymhet. Italienska trupper använde senapsgas i flygbombarder (i strid med Genèvekonventionerna) mot soldater och civila i ett försök att avskräcka det etiopiska folket från att stödja motståndet. Avsiktliga italienska attacker mot ambulanser och sjukhus i Röda Korset rapporterades., Enligt alla uppskattningar dog hundratusentals Etiopiska civila som ett resultat av den italienska invasionen, inklusive under repressalierna Yekatit 12-massakern i Addis Abeba, där så många som 30 000 civila dödades. Brott av etiopiska trupper inkluderade användningen av Dum-Dum kulor( i strid med Haagkonventionerna), dödandet av civila arbetare (inklusive under Gondrandmassakern) och stympningen av fångade Eritreanska Ascari och italienare (ofta med kastrering), som börjar under de första veckorna av kriget.,
Marshal Graziani 1940
Marshal Graziani, som ersatte Marshal Badoglio som viceroy i Italienska Östafrika i maj 1936 var korthärdad och benägen att våld och grymheter multipliceras under hans administration. Efter en misslyckad attack mot Addis Abeba av rebeller den 28 juli 1936 hade han ärkebiskopen av Dessie, som han misstänkte vara bakom attacken sköt samma eftermiddag. Alla motstånd etiopier förklarades "banditer" och han beordrade att de skjuts på fångst., Mussolini godkände beslutet men begärde att ordern skulle hållas hemlig. Efter rebellernas nederlag som leddes av Ras Desta i den västra delen av landet i slutet av december 1936 hade han 1600 rebelltrupper som kapitulerade summariskt avrättade genom att skjuta squads. Byar som hade varit vänliga mot Desta brändes till marken och kvinnor och barn sköt. Desta och andra fångade rebellledare avrättades i februari 1937. Italienarna genomförde många andra terroristhandlingar under denna period., Efter ett blodigt försök på livet av Graziani och andra italienska tjänstemän av två eritreaner under en ceremoni för att fira födelsen av Prinsen av Neapel den 19 februari 1937, sköt polisen och soldaterna, fruktade ett allmänt uppror, urskillningslöst in i publiken. Oskyldiga åskådare sköts. Under de kommande tre dagarna gick italienarna, ledda av Blackshirts, på en rampage av mord och förstörelse i hela Addis Abeba., I slutet av 1937 hade mer än 5000 personer avrättats för påstådda brott i samband med försöket mot Graziani, och totalt 19 200 till 30 000 civila dödades. Bland dem var nästan alla unga utbildade etiopier italienarna kunde lägga sina händer på och alla officerare och kadetter i Holeta Military Academy. Den italienska vicekungen hade eremiter, siare och resande minstrels avrundade uppåt och avrättades. Övertygad om att den höga prästerskapet hade känt till tomten, hade han många avrättade., I maj 1937 beställde han 297 munkar av klostret Debre Libanos och 23 andra personer som misstänks för delaktighet skott. Över 100 diakoner och studenter utfördes också. Flera hundra munkar skickades till koncentrationsläger. Viceroy Graziani ersattes slutligen i November 1938 av den mer humana hertigen av Aosta, som satte stopp för hänsynslösa grymheter som hade haft effekten av ökat motstånd mot italiensk dominans.,
medan vissa länder erkände den italienska erövringen vägrade Storbritannien, Frankrike och Nationernas Förbund att formellt erkänna det och förblev följaktligen olagligt i internationell rätt.den italienska kungen av Italien (Victor Emmanuel III) kröntes kejsaren av Etiopien och italienarna skapade ett italienskt Imperium I Afrika (Italienska Östafrika) med Etiopien, Eritrea och italienska Somalia. 1937 skröt Mussolini att, med sin erövring av Etiopien, "slutligen Adua hämnades".,
italienska trupper i Addis Abeba, 1936
På andra sidan, några Etiopier välkomnade Italienarna och samarbetade med dem i regeringen i den nyligen skapade Impero italiano, såsom Ras Sejum Mangascià, Ras Ghetacciù Abaté och Ras Kebbedé Guebret. År 1937 gjorde Sejum Mangascias vänskap med den italienska vicekungen Prince Amedeo, hertig av Aosta, att denna Ras kunde spela en inflytelserik roll för att säkra frisläppandet av 3,000 Etiopiska POWs som hålls i Italienska Somaliland.,
italienarna investerade substantiellt i utvecklingen av etiopisk Infrastruktur. De skapade "imperial road" mellan Addis Abeba och Massaua, Addis Abeba – Mogadishu och Addis Abeba – Assab. italienarna byggde mer än 4500 km vägar som förbinder landet beyond900 km järnvägar rekonstruerades eller initierades (som järnvägen mellan Addis Abeba och Assab), dammar och vattenkraftverk byggdes och många offentliga och privata företag grundades i det underutvecklade landet., De viktigaste var: "Compagnie per il cotone d'Etiopia" (Bomull industri). "Cementerie d'Etiopia" (Cement industri). "Compagnia etiopica mineraria" (Mineraler industri). "Imprese elettriche d'Etiopia" (El industri). "Compagnia etiopica degli esplosivi" (vapenindustrin); "Trasporti automobilistici (Citao)" (Mekaniker & Transport industri).,
etiopier hälsar skildringen av Mussolini på Mekelle
italienarna skapade också nya flygplatser och 1936 startade den världsberömda Linea dell ' Impero, en flygning som förbinder Addis Abeba till Rom. Linjen öppnades efter den italienska erövringen av Etiopien och följdes av de första flygförbindelserna med de italienska kolonierna i Italienska Östafrika, som började på ett banbrytande sätt sedan 1934., Rutten utvidgades till 6,379 km och anslöt sig ursprungligen till Rom med Addis Ababa via Syracuse, Benghazi, Kairo, Wadi Halfa, Khartoum, Kassala, Asmara, Dire Dawa. Det var en förändring av flygplan i Benghazi (eller ibland i Tripoli). Rutten utfördes i tre och en halv dag av dagtid flygning och frekvensen var fyra flygningar per vecka i båda riktningarna. Senare från Addis Abeba fanns tre flygningar i veckan som fortsatte till Mogadishu, huvudstad i Italienska Somalia.,
den viktigaste järnvägslinjen i de afrikanska kolonierna i Konungariket Italien, den 784 km långa Fransk-Etiopiska järnvägen, greps efter erövringen av Etiopien 1936. Rutten serverades fram till 1935 med ångtåg som tog cirka 36 timmar att göra den totala resan mellan Etiopiens huvudstad och hamnen i Djibouti. Efter den italienska erövringen erhölls 1938 ökningen av hastigheten för tågen med införandet av fyra railcars hög kapacitet "typ 038" härrör från modellen Fiat ALn56.,
dessa dieseltåg kunde nå 70 km / h och skära tidsresor på hälften till bara 18 timmar: de användes fram till mitten av 1960-talet. vid huvudstationerna fanns det några bussförbindelser till de andra städerna i Italienska Etiopien som inte betjänades av järnvägen. Dessutom skapades en speciell brandstyrningsenhet nära Addis Abeba-stationen, som var den första i Afrika. Genom 1938 tåg med skyddande militära enheter på grund av pågående Etiopiska gerilla aktivitet.,
karta som visar i rött de nya vägarna (som "Imperial road", och de i konstruktion 1941) skapad av italienarna i Etiopien
denna infrastrukturutveckling var en del av en plan för att få en halv miljon italienare att kolonisera den etiopiska platån. I oktober 1939 var de italienska kolonisterna i Etiopien 35 441, varav 30 232 män (85,3%) och 5 209 kvinnor (14,7%), varav de flesta bor i stadsområden., Endast 3 200 italienska bönder flyttade för att kolonisera jordbruksområden, mestadels runt huvudstaden och i Scioa-Guvernoratet, där de var under sporadisk attack av Pro-Haile Selassie gerillan genom 1939.
Ras Sejum Mangascià, Ras Ghetacciù Abaté och Ras Kebbedé Guebret erbjudit stöd till Mussolini i februari 1937.
Etiopiska gerillor hade fortfarande kontroll över nästan en fjärdedel av de etiopiska högländerna fram till slutet av 1939. Inför andra världskriget hade de fortfarande kontroll över harar och Galla-Sidamo-guvernementet., Abebe Aregai, den sista ledare "Arbegnochs" (som gerillasoldater kallades i Etiopien) gjorde ett överlämnande av förslag till italien på våren 1940 efter 1939 överlämnande av Etiopiska ledare Zaudiè Asfau och Olonà Dinkel.
under de fem år av italiensk ockupation växte katolicismen också i betydelse, tack vare främst missionärernas ansträngningar som Elisa Angela Meneguzzi. Hon blev känd som den "ekumeniska elden" på grund av hennes starka ansträngningar vid ekumenismen med koptiska kristna och muslimer samtidigt som hon tog hand om relationerna med Dire Dawas katoliker.,
Mussolinis trappa till ingenstans, monument vid Addis Abeba University med en trappa för varje år av Mussolinis styre sedan 1922
världskriget Iidit
under andra världskriget, sommaren 1940 italienska väpnade styrkor framgångsrikt invaderat alla Brittiska Somaliland. Men våren 1941 hade britterna motanfallit och drivit djupt in i Italienska Östafrika. Den 5 maj hade Haile Selassie I av Etiopien återvänt till Addis Abeba för att återta sin tron., I November slutade det sista organiserade italienska motståndet i Etiopien med gondars fall. Men efter överlämnandet av Östafrika genomförde vissa italienare ett gerillakrig som varade i ytterligare två år.
Detta gerilla har skett främst genom militära enheter med italienska officerare (som Kapten Paolo Aloisi, Kapten Leopoldo Rizzo, Blackshirt officer De Varda och Stora Lucchetti), men även av civila som Rosa Dainelli., Hon var en läkare som i augusti 1942 lyckades komma in i den brittiska arméns främsta ammunitionsdepå i Addis Abeba, och sprängde den, överlevde mirakulöst den stora explosionen. Hennes sabotage förstörde ammunitionen för den nya Brittiska Sten-submaskinpistolen och försenade användningen av denna "toppmoderna" armament i många månader. Hennes sanna namn var Danielli Rosa och datumet för attacken var 15 September 1941.,
efter andra världskriget IIEdit
italienska eran Electric power corporation building i Addis Abeba
Förenade kungarikets erkännande av Etiopiens fullständiga suveränitet skedde genom undertecknandet den 19 December 1944 av det Anglo-Etiopiska avtalet som erkände Etiopien som "en fri och oberoende stat", även om olika regioner förblev under brittisk ockupation under några år. – herr talman!
i fredsfördraget i februari 1947 avslog Italien suveränitet över sina afrikanska kolonier i Libyen, Eritrea och Somalia (art., 23) och erkände Etiopiens självständighet (artikel 33), Då en suverän medlem av Förenta Nationerna.
Italien gick vidare med på att:
betala Krigsreparation av US$25,000,000 till Etiopien
Acceptera "bilaga XI till fördraget", på rekommendation av FN: s generalförsamling i Resolution 390, som indikerade att Eritrea skulle federeras med Etiopien.
Efter kriget fick de italienska etiopierna en fullständig benådning av den nyligen återlämnade kejsaren Haile Selassie, eftersom han såg möjligheten att fortsätta moderniseringsarbetet i landet., Han förklarade att inga repressalier skulle tas mot italienarna, och många förblev i årtionden, tills Kejsarens störtning i det etiopiska inbördeskriget 1974. Nästan 22 000 Italo-Etiopien tog sin tillflykt i Italien under 1970-talet. Deras främsta organisation i Italien är Associazione Italiana Profughi dall'Etiopia ed Eritrea (A. I. P. E. E.).
under de senaste åren har vissa italienska företag återvänt för att verka i Etiopien, och ett stort antal italienska tekniker och chefer anlände med sina familjer, huvudsakligen bosatta i huvudstadsregionen i huvudstaden.